4i3 



saltmassa, som löses i vatten med djup butelj- 

 grön lärg. Fälles en sådan lösning med cau- 

 stik ammoniak , så afskiljes uranoxidulens hy- 

 drat i bruna något purpurfärgade flockor. Tvät- 

 tadt och torrkadt vid 80^ värma, och sedan upp- 

 bettadt i glasrör, afger det en betydlig portion 

 vatten och blir grönt. Vanligen oxideras lik- 

 väl en del af hydratet och blir gult innan det 

 hinner atttorrka, och om det var utfälldt med 

 ammoniak i ett större öfverskott, eller om det 

 tvättas med varmt vatten, så kan man gerna 

 räkna på att alltsammans efter torrkning är för- 

 vandladt till ammoniakhaltig uran-oxid. Med 

 kolsyrad ammoniak erhålles en ljusgrön fällning 

 af kolsyrad uran-oxidul, hvilken åter upplöses 

 om fällningsmedlet tillsättes i öfverskott. Upp- 

 hettas lösningen i ammoniak, sä utfaller uran- 

 oxidulen kolsyrefri. Uran-oxidulens hydrat är 

 lättlösligt i syror; fälldt med caustik ammoni- 

 ak löses det följaktehgen genast, om vätskan åter 

 göres sm^, men digereras det fällda hydratet en 

 stund i vätskan, så mister det sitt chemiskt bund- 

 na vatten, sammanfaller till ett tungt pulver 

 af ringa volum, och angripes sedan ganska 

 trögt af syror. 



Gul Uran-occid» 



tJran^oxiden har, som bekant ar, den egenska- 

 pen, att stundom vara syra och stundom basis, 

 och den har en sådan benägenhet att ingå för- 

 ening med andra oxiderade kroppar, att jag 

 tviflar på möjligheten att kunna framställa den 

 i isoleradt skick. Fäller man t. ex. en lösning 

 af saltsyrad eller salpetersyrad uran-oxid med 

 caustik ammoniak, så är fällningen en chemisk 



