4i4 



förening af uran-oxid med vatten och ammoniak, 

 h vilken sednare icke kan utt vättas. Samma för- 

 hållande inträffar om fällningen sker med cau- 

 stikt kali. Den vattenhaltiga uransyrade ammo- 

 niaken bibehåller sig oförändrad vid ioo° vär- 

 ma och något deröfver ; starkare upphettad , 

 borrtgur vatten, qväfgas och ammoniak, och uran- 

 oxidul återstår. Försöker man åter att upphet- 

 ta salpetersjrad uran-oxid för att utjaga syran , 

 så upphör saltets sönderdelning icke förr än 

 hela massan är förvandlad till oxidul, man 

 må dervid söka att afpassa temperaturen huru 

 som helst. 



I anseende till uran-oxidulens ringa sjr- 

 halt, var det af yttersta vigt att, vid bestäm- 

 mandet af oxidens sammansättning, begagna en 

 method, som icke kunde medföra minsta fel- 

 steg, ty i motsatt fall inses lätt, att syrets mul- 

 tipla förhållande i de båda oxiderne kunde ut- 

 falla hufvudsakligen origtigt. För att utfinna 

 en sådan method, anställdes några preliminära 

 försök, vid h vilka jag fann, att om en lösning 

 af saltsyrad uran-oxid tillika innehåller en jord- 

 art eller en metall-oxid och den fälles med cau- 

 stik ammoniak, så faller uran-oxiden i förening 

 med jorden eller metall-oxiden i form af et uran- 

 syradt salt, äfven om basen hörer till de äm- 

 nen som för sig sjelfva icke fällas af ammoniak, 

 såsom baryt och kalkjord, och man kan på det- 

 ta vis frambringa en hel series af uransyrade 

 salter, hvilka dock till sin qvantitativa samman- 

 sättning icke synas följa något hos salter i all- 

 mänhet vanligt, bestämdt och oföränderligt för- 

 hållande, såsom man af det följande närmare 

 skall finna. Då uran-oxiden ar bunden af en 

 eldfast basis, kan den uthärda äfven en högre 



