4i8 



med uppkokadt vatten, för att förhindra eii 

 inblandning af kolsjrad La ryt. Den torrkade 

 och glödgade uransyrade baryten var till fär- 

 gen brandgul, och pul veriserad pomeransgul. 



1.343 gr. glödgad uransyrad baryt upplö- 

 ste i salpetersyra och sönderdelade med svaf- 

 velsyra, gåfvo 0.295 gr. svafvelsyrad baryt, el- 

 ler 0.194 baryt. Lösningen, som innehöll uran- 

 oxiden, intorrkades, och torra saltet upphetta- 

 des till sönderdelning i en platina-degel, hvar- 

 yid fordrades en stark och länge uthållen hetta 

 för att utdrifva den sista portion svafvelsyra* 

 Återstoden var uranoxidul, som vägde 1.121 

 gr.; dess upplösning i salpeters5'"ra grumlades 

 icke af saltsyrad baryt. r.343 uransyrad baryt 

 hade således lemnat o. 1 94 t>''"'y t och 1.121 uian^ 

 oxidul eller tillsamman i.3i5. FörJiisten 0.028 

 måste fÖljagteligen utgöra skilnaden emellan 

 oxidens och oxidulens syrtlialt, men i.i2(: 

 0.028 = 100 : 2.5o, h vadan loo d. uranoxidul 

 upptaga i oxiden 2.5o syre. 



1.456 gr. uransyrad baryt af en sednare 

 beredning, gåfvo 0.364 svafvelsyrad baryt, sva- 

 rande mot 0.239 baryt, och i.i 86 uranoxidul. 

 Syreförlusten är i detta försök o.o3i mot 1.186 

 uranoxidul, som på 100 delar af den sednare sva- 

 rar mot 2.61. Medeltalet af 2.5o och 2.61 är 

 är 2.55, och 100 del. uranoxid skulle i följe häraf 

 innehålla 5.96, eller 100 metall upptaga 6.34 syre. 



Ehuruväl den uransyrade baryten bereddes 

 båda gångerna på lika sätt, så att den fällda 

 vätskan alltid innehöll fri ammoniak, och fast- 

 än en portion saltsyrad baryt vid båda tillfäl- 

 lena qvarblef outfälld i liqvidum, finner man 

 likväl att den uransyrade baryten till första för- 

 söket innehöll en betydligt mindre proportion 



