4^3 



är starkt citrongul, och äfven en obetydlig por- 

 tion uranoxid är tillräcklig att gifva vätskan 

 denna färg. Vid uppkokning utfälles uranoxi- 

 den i form af ett biekgult pulver, som innehål- 

 ler kolsyra , men äfven ammoniak. Man får lik- 

 väl icke räkna pa att härvid utbekomma all 

 oxid, ty ehuru ringa deu är, qvarhålles alltid 

 en liten del i vätskan , och dä den kolsyrade 

 uranoxiden tages på filtrum och tvättas, inne- 

 håller tvättvattnet, i synnerhet mot slutet, en 

 god portion upplöst oxid , som åter fälles då den 

 kommer i det salta liqvidum. Den med caustik 

 ammoniak fällda oxiden förhåller sig på samma 

 sätt. Uranoxiden tyckes således till en ringa 

 del vara löslig i vatten. Det fÖrekommes väl 

 till det mesta geziom tvättning med ett vatten, 

 som håller salmiak, men icke fullkomligt. Är 

 uranoxiden åter förenad med en jord eller en me- 

 talloxid, så löses den icke det minsta under 

 tvättningen. 



Enligt hvad redan är anfördt, förenas uran- 

 oxiden med andra metalloxider eller jordarter 

 till en art af uransyrade salter, vid alla de till- 

 fällen, då deras gemensamma lösning fälles 

 med caustik ammoniak. Dessa föreningar hafva 

 den egenskapen att kunna reduceras med vät- 

 gas till uranbundna metaller ^ äfven om basen 

 är t. ex. baryt. De uranbundna metallerna syr- 

 sättas åter vid luftens vanliga temperatur under 

 eldfenomen, och utgöra sålunda en e^en dass 

 af Pyrophorer, hvilka icke eftergifva de hittils 

 kända i antändlighet. Det uranbundna blyet 

 är redan omtaldt. En analog kropp erhölls äf- 

 ven vid reduction af uransyrad baryt, och uran- 

 bundet jern förbrann ännu lifligare än båda de 

 föregående. Uranium synes hafva en ganska 



