4^5 



värhia, salpetersyrlighet utvecklas och man får 

 éii gul vätska, hvilkeii vid afduustiiing anskju- 

 ter i långa prismatiska krystaller af en skön. 

 citrongul fäig. Saltet är lättlöst i vatten , det 

 decomponeras redan vid en lägre temperatur, 

 hvarvid det under utveckling af syrgas förvand- 

 las till saJpetersyrlig uranoxid, och vid bör- 

 jande glödgning sönderdelas det ytterligare, sal- 

 petersyrlighet bortgår och uranoxidul återstår, 



Scdtsyrad uranoxid fås på samma sätt 

 som den sva fvelsy rade ; krystalliserar icke, utan 

 intorkar till en syrup. Det torra saltet är ut- 

 märkt deliquescent. 



Kolsjrad uranoxid är redan omtalad. 



Duhbelsalter. 



Uranoxiden synes hafva en stor benägen- 

 het att, i förening med andra baser, bilda dub- 

 bla salter. Det är nämdt att en lösning af 

 svafvelsyrad eller saltsyrad uranoxid icke kry- 

 stalliserar ensam, men innehåller den tillika en 

 portion svafvelsyradt eller saltsyradt kali, så 

 anskjuter, vid aldunstning, uran-saltet i förening 

 med det alkaliska saltet. 



Svafvelsyradt uranoxid-kali bildar en kor- 

 nig krystallinisk saltmassa af en utmärkt skön 

 citrongul färg. Saltet löses temeligen lätt i vat- 

 ten; af alkohol decamponeras det, på ett så- 

 dant sätt, att svafvelsyrad uranoxid upplöses 

 och kalisaltet stadnar q var olöst. Vid upp- 

 hettning förlorar det vatten, smälter vid brun- 

 värma och börjar men detsamma att sönder- 

 delas, hvarid det blir grönt. Denna sönderdel- 

 ning är likväl obetydlig, ty det fullt smälta 

 saltet löses åter med citrongul färg i vatten, 

 innan det börjar smälta sönderdelas det icke 



