434 



2. Det v.ar troligt att den kolsjrade man- 

 ganoxidulens ofullkomliga förvandling lill MnS* 

 i föregående försök, härrörde deraf att opera- 

 tionen drifvits fÖr fort, så att svaflet afdestilie- 

 rade innan det hunnit sönderdela all Mn. En 

 ny portion kolsyrad manganoxidul och svafvel 

 hopsmältes derföre vid en hetta, som endast var 

 tillräcklig att hålla svaflet flytande. Sedan 

 sönderdelningen sålunda efter en längre stunds 

 förlopp tycktes kunna vara fulländad, ökades 

 hettan, så att det öfverflödiga svaflet afdrefs, och 

 retorten korkades och feck svalna. Genom sam- 

 ma omväg som i fÖrra försöket, befanns att 0.922 

 gr. af den nu erhallne svafvelbundna mangan 

 innehöllo o.o36 svafvelsyrad maganoxidul. De 

 återstående 0.886 lemnade vid förbränning 0.787 

 brun manganoxid. 0.886 MnS^ äro proportio- 

 nelle mot 0.778 brun manganoxid, hvaraf synes 

 att jag i detta försök måtte hafva fått en vida 

 mindre oxidulhaltig svafvelbunden mangan än 

 i det förra. 



3. En portion på sednare viset beredd svaf- 

 velbunden mangan blandades noga och omsmäl- 

 tes med dess lika vigt svafvel. 0.782 gr. af denna 

 product innehöllo o.o3i svafvelsyrad manganoxi- 

 dul, och af återstoden 0.701 gr. erhölls genom 

 förbränning 0.619 brun manganoxid. Detta tal 

 afviker endast med 0.004 gr- från den qvantitet 

 manganoxid som efter räkning bordt erhållas 

 af 0.701 MnS^^ och den svafvelbundna mangan 

 lärer följagteligen denna gång hafva varit oxi- 

 dulfri. 



Af dessa försök är således upplyst, att då 

 kolsyrad manganoxidul smältes med svafvel i 

 täppt kärl, bildas alltid, jemte litet svafvelsyrad 

 manganoxidul, en mer eller mindre oxidulhal- 



