;436 



Den äterståencle Oxiclum Mauganoso-Mangaiii« 

 cuin. vägde 0.425 gr. Den löstes i saltsyra utan 

 lemning, lösningen grumlades icke af salts} rad 

 baryt och fanns i öfrigt icke innehålla några 

 främmande ämnen utom spår af jern. 0.494 

 MnS^ äro proportionelle mot (X434 Mn -}- *Mn, 

 hvilket ej är betydligt mera än försöket lem- 

 nat. Det lärer således kunna antagas att Man- 

 ganglansen är en förening af mangan med två 

 atomer svafvel. Att vigtförlusten utföll litet hög- 

 re än den borde var en nödvändig följd af in- 

 blandad kolsyrad manganoxidul, hvilken, oak- 

 tadt all omsorg, icke kunde fullt afskiljas. Äf- 

 ven då man tror sig hafva utletat fullkomligt 

 rena bitar, blifva de alltid, vid upphettning i 

 en liten giaskolf, beströdde med små bruna 

 fläckar af decomponeradt kolsyradt salt, hvil- 

 ket i synnerhet lätt urskiljes med microscop. 



Reduction af Svafvelsjrad Zinkoxid 

 med vätsas. 



o 



Ben härvid använde Zinkvitriolen bered* 

 des genom crystallisering ur en upplösning af 

 ren zinkoxid i destillerad svafvelsyra. Saltet 

 upphettades lagom för att bli vattenfritt utan 

 att sönderdelas, och behandlades sedan med 

 vätgas på lika vis som den svafvelsyrade man- 

 ganoxidulen. Vid samma temperatur som den- 

 na reducerades, började äfven zinksaltet att sön- 

 derdelas; svafvelsyrlighet och vatten bortgeck, 

 och efter en liten stund var reductionen full- 

 bordad. Korrt före denna period kom mas- 

 san i en liksom pösande rörelse, och öfvergecks 

 i det detsamma af ett eldfenomen, h varvid en 



