43? 



liten portion metallisk zink suhlimerades och Le- 

 täckte den öfre delen af apparaten. 



Det reducerade ämnet var pulverformigt 

 och halm gult. Behandladt med svafvelbunden 

 vätgas, gaf det en hetjdiig portion vatten, det 

 löstes i saltsyra med utveckling af svafvelhun- 

 den vätgas, och lösningen grumlades icke af 

 barjtsolution. Det var således tydeligen en för- 

 ening af svafvelbunden och oxiderad zink. 



Vigtförlusten vid saltets reduction utföll i 

 tre särskilta försök som följer: I ett försök gåf- 

 vo 0.544 §''• zinkvitriol en återstod afo.3o5gr. 

 eller i 100 delar BG.oy ; I ett följande försök 

 återstodo af s.pSS gr. salt 1.-708 eller i 100 del. 

 58.23, och tredje gången lemnade i.i 66 gr. salt 

 0.664 eller 56.q5 procent. 



Den qvantitet oxisulfuretum som här er- 

 hållits är större än den bordt vara, om före- 

 ningen varit sammansatt analogt med oxisulfu- 

 retum af mangan, det vill säga af Zn -}- ZnS*, 

 ty 100 delar svafvelsjaad zinkoxid svara efter 

 räkning mot 52.52 Zn -}- ^^iS^, hvilket betyd- 

 jigen afviker från de fundne talen, och en lika 

 stor om icke större afvikelse inträffar äfven, 

 om det förutsattes att den erbållne kroppen 

 innehållit oxid och sulfuretum i andra atom- 

 förhållanden. Det är nämdt att en portion 

 zink i försöken blifvit reducerad till metall, 

 men qvantiteten häraf var så ringa att den sä- 

 kerligen icke kan komma i beräkning, och om 

 än denna oms länd igliet kunnat verka på resul- 

 tatet, så är det klart att följden deraf bordt va- 

 ra, att vigtförlusten utfallit för hög, då den lik- 

 väl tvärtom vårföre liten. Försöken visa för öf- 

 rigt att vigtförlusten förhållit sig temeligen oli- 

 ka, och att den varit mindre dä qvantiteten af det 

 använda saltet var större. 



