446 



en atom nickel med två atomer svafvel. Den 

 dragés icke eller det minsta af miigaeteii. 



Svafvelsjrad Jernoxiduh 



En af vägd portion ren svafvelsyrad jern- 

 oxidul, hvJlken förut, genom försigtig upphett- 

 ning, var befriad frän allt vatten, behandlades 

 med vätgas. Saltet förhöll sig härvid alldeles 

 lika med den svafvelsyrade nickeloxiden; först 

 bildades svafvelsjMligliet och vatten och mot 

 slutet svafvelhunden vätgiis. Efter slutad ope- 

 r.itioii återstod en mörkgrå, hopbakad pulver- 

 foimig massa, h vilken drogs starkt af m;igneten 

 och utvecklade svafvelbundet väte vid upplös- 

 ning i saltsyra. Lösningen förändrades icke af 

 barj^tsolution. 0.858 gr. vattenfri jernvitriol gåf- 

 vo 0.396 gr. af nyssnämde kropp. o.Sö-y gr. af 

 denna product, behandlade med svafvelhunden 

 vätgas, ökades i vigt till 0.474 gi'« nien icke 

 den ringaste portion vatten bildades i detta för^ 

 sök, hvilket bevisar att jernvitriolen blifvit af 

 vätgasen förvandlad till en kropp, som icke in- 

 nehöll syrCé 



Försöket med vätgas omgjordespä 1.012 gr. 

 jernvitriol, hvarvid erhölls till återstod 0,479 gr. 

 Återstoden i första försöket utgjorde i 100 delar 

 46. 1 5 och i detta 47*33 och medium af båda är 

 46.74. Vigten af FeS*: Fe S= 100:46.82. Jag 

 hade således här erhållit en förening af lika ato- 

 mer jern och svafvel, och deruti följagteligen 

 endast fanns hälften så mycket svafvel som i 

 den förening vi hittills eljest ansett för svafvel- 

 bundet jern i minimum. Vigttillökningen i för- 

 söket med svafvelhunden vätgas var större, än 

 att producten kunde vara Fe S*, ty vigten af 

 FeSlFeS^ =: 0.367 • o.45o, hvaremot försöket 



