128 



sig alt man med — r-^ deruli förstår +1 eller — 1; 



så angifver denna sista eqvation verkligen det 

 framställda problemels solution för alla händelser. 



Dermed är alltså funnet, att till hvarje qvant. 

 a+bi finnas (inalles) två särskilda qvadratrötter och 



att, om man med Wa+bi kortligen betecknar det ana- 

 lytiska uttryck, som i sig innefattar dem båda, man 

 får säga: 



(5) W^är=±[]/'-^ + ±^^y^^.q, 



neml. r=Va^+6^ *). 



Ja, livad ännu mera är, det följer af före- 

 stående definitioner, att (ehvad helt tal, större 

 än 1, än n må betyda) till hvarje qvantitet finnas 

 precist n särskilda n:te-Yötter. Derom i nästa ar- 

 tikel. Dessförinnan anmärke vi, i sammanhang 

 med det nu om qvadratrötter anförda, att om 

 man — analogt med hvad för positiva qvanti- 

 teter är fallet — vill med det enkla tecknet 



Va+bi utmärka någondera af de båda qvadrat- 

 rötterna (5) ur ai-bi, så bör denna utmärkelse na- 

 turligtvis tillerkännas bestämdl den af de tvenne, 



som för b— o och a^o reducerar sig till Va, så- 



ledes 



*) Någon särskild upplysning, hvad med ;^-^ i den spe- 



ciela händelsen, att b är =o, skall förstås, behöfver na- 

 turligtvis icke i definitionen utsättas, alldenstund redan 

 af analysens föregående delar är bekant, att denna expres- 

 sion i det nämnda fallet är capabel af endast de två va- 

 lörerna ± 1, och här för öfrigt så väl den ena eller an- 

 dra som ock båda insatta i stället för — r-, i den ifråga- 

 . varande händelsen, gifva samma resultat. 



