129 



ledes den öfia af de l)åda expressionerna i (5). 

 Antager man då, på grund häiaf, definitionen 



(6) v„-;i^=yr|.%J_y''^-.,,. 



så är klart, att man dermed har tillerkänt detta 



tecken Va+bi en enda finit och determinerad va- 

 lör för hvarje särskildt system af a- och 6-valö- 

 rer utom for b— o, men för denna 6-valör till- 

 erkänt detsamma två särskilda valörer, då a är 

 negativt =—A, nemligen ±VA.i. Och som dessa 

 båda valörer i sjelfva verket utgöra de hkda li- 

 mites, till hvilka sednare membrum af formeln 

 (6) tenderar (då a är negativt), när 6 converge- 

 rar indefmit mot o, allteftersom denna conver- 

 gering mot o sker från positiva eller negativa 

 hålletj så har man i sjelfva verket genom denna 



definition uttalat den sats, att expressionen V— A 

 är capabel af två särskilda valörer ±VA.i, och att 

 ibland dessa bestämdt den öfra eller bestämdt 



den nedra är att anse som valör af V- A i hvarje 

 kalkyl, der denna expression förekommer såsom 



limes för en imaginär qvant. af formen V—A+bi 

 med indefmit mot o convergerande b, alltefter- 

 som denna convergering mot o sker från posi- 

 tiva eller negativa hållet. 



Så är t. ex., enligt denna definition, expres- 

 sionen V— 1 capabel af de tvenne valörerna ±i; 

 och i hvarje kalkyl, der V— 1 förekommer såsom 



limes för en imaginär qvant. af formen V—i+bi 

 med indefmit mot o convergerande b, är 



(6') V— l = ±i. allteftersom nämnda converge- 



ring mot o sker från positiva 

 eller negativa hållet. 

 K. V. Akad. Handl. 1852. ^ 



