233 



har förfaUaicii i första rummet ansett en bestämd 

 och stadgad terminologi af stor vigt. Det har 

 ])llfvit nödigt att bilda ett språk, pä hvilket sär- 

 skilta författares oftast i amfiboliska uttryck af- 

 fattade beskrifningar kunde öfverflyttas och som, 

 konseqveut användt, undanröjde hvarje tvekan 

 om författarens egen mening. De termer, li vilka 

 blifvit begagnade, förklara sig antingen sjelfva, 

 eller äro de grundade på erkända analogier inom 

 växtrikets öfriga afdelningar. 



Det äi" redan anmärkt, att Charerna af de 

 (lesta författare före Wallroth blifvit på ett 

 otillfredsställande sätt behandlade, och ett ut- 

 förligt uppstapplande af synonymer, hvilka in- 

 genting upplysa, skulle endast leda till missför- 

 stånd och oreda, utan minsta gagn. Det vore 

 under sådana förhållanden en olämplig lyx att \ 



framdraga de säkallade Patres, af hvilkas summa- 

 riska beskrifningar, obestämda termer och grofva 

 ligurer i en sä polymorfisk och numera under 

 helt nya synpunkter behandlad familj sällan nå- 

 got med visshet kan slutas. Ibland botanister 

 före Linné gör Vaillant, stiftaren af Charernas 

 genus, ett undantag och hos några fä andra före- 

 komma antydningar, hvilka icke blifvit obegag- 

 nade. Af dessa skäl har författaren varit sparsam 

 med synonymer, såsom sig också bör i en con- 

 spectusj men de som äro anförda hafva varit un- 

 derkastade en sorgfäilig pröfning. Ehuru arbetet 

 är af en mera allmän egenskap, har författaren 

 likväl ansett sig böra fästa ett särskilt afseende 

 vid våra inhemska botanister, hvilkas arter, så 

 långt beskrifningar, växtställen och herbarier lem- 

 nat tillräcklig och pålitlig vägledning, blifvit med 

 större fullständighet utredda. 



