234 



Det har synts vara en billig granlagenhet att 

 upptaga nya arter af godkända botanister, ehuru 

 författaren icke haft tillfälle att granska speci- 

 mina, så ofta beskrifningarne varit för ändamå- 

 let tillräckligt noggranna och fullständiga. I all- 

 mänhet har vid denna öfversigt iakttagits såsom 

 grundsats, att det för vetenskapen är mera gag- 

 nande, att afvikande växtformer, om hvilka me- 

 ningarne bland botanisterna kunna vara delade, 

 såsom sjelfständiga species framställas till när- 

 mare undersökning, än att de ibland massan af 

 varieteter nästan försvinna och undandragas be- 

 hörig granskning. Också råder vid hänförandet 

 af former inom denna familj under bestämda 

 species ofta en fullkomlig villkorlighet, från hvil- 

 ken icke ens den store kännaren af dessa växter, 

 Professor Braun, kan fullkomligt frikännas. Emot 

 en tämligen allmän äsigt, är författaren af den öf- 

 vertygelse, att naturen, i enlighet med de mathe- 

 matiska förhållanderne, förebilden och regulatorn 

 för dess verksamhet, och de bestämda proportio- 

 nerna vid dess primitiva förbindelser och bild- 

 ningar, de chemiska, äfven vid de såkallade na- 

 turalstrens daning iakttager en sträng och oför- 

 änderlig ordning samt att h varje art har sina 

 gränser, mellan hvilka, afsedt från naturstridiga 

 hybriditeter, hvilkas omfång, såsom Fries rigtigt 

 anmärkt, är inskränktare än man tror, några 

 verkliga öfvergångar ej tinnas. Men det är ett 

 af systematiska botanikens vigtigaste och svåraste 

 problemer att i full öfverensstämmelse med na- 

 turen, hänföra de spridda formerna inom sin 

 rätta sfer, till sin typ eller art, och för lösnin- 

 gen af denna uppgift, hvilken äfven med växt- 

 odlingens biträde länge skall blifva ett föremål 

 för önskningar, är det af vigt, att framstående 



^Im 



