340 



Elektriska spektrum är nemligen genomdraget: 

 l:o af en liel mängd lysande iinier, till antal 

 och fördelning jem förliga med de Frauenhoferska 

 i solspektrum; dessa Iinier äro för alla metaller 

 desamma, men variera i intensitet efter konden- 

 satorns styrka och luftens mer eller mindre fuk- 

 tighet. Ledarens heskafFenhet synes på desamma 

 icke liafva något annat inflytande, än att dess 

 egna Ijuslinier genom sin glans göra vissa af de 

 öfriga mindre märkbara. 



2:o af glänsande Iinier, egendomliga för hvarje 

 metall; dessa Iinier skilja sig lätt från de före- 

 gående derigenom, att de, då kondensatorn icke 

 är alltför stark och således laddningen svag, icke 

 bilda fullständiga Lvärlinier, utan synas utgå från 

 prismats båda kanter och likasom slockna, redan 

 innan de mötas på midten. De utmärka sig icke 

 destomindre framför de förra linierne genom sitt 

 mera bländande ljus och synas likasom framstå 

 på den matta grunden, på hvilken de nyssnämnde 

 linierne afteckna sig med oförändrad intensitet 

 för hvarje punkt af tvärlinien. Denna deras öf- 

 vervägande glans, i synnerhet då laddningen är 

 stark, är väl också orsaken dertill, att Masson i 

 alla de spektra, han aftecknat, icke funnit mera 

 än fyra Iinier identiska. 



För att förklara uppkomsten af det första 

 spektrum antager jag med Faraday och Masson, 

 att elektriska gnistan »est produite par un cou- 

 rant qui se propage å travers et par la matiére 

 pondérable, et lechauffe de la méme maniere et 

 suivant les mémes lois qu'un courant voltaique 

 échaufFe et rend lumineux un fil métallique.w 

 Det andra spektrum åter uppkommer genom glödg- 

 ning och förflyktigande af ledarens egna partiklar, 

 hvilla utgå ifrån båda polerna samtidigt, men 



