3*4 



Miller*) säger sig äfven vid annalkande åska 

 hafva sett en dunkel linia uppkomma emellan D 

 och E, men närmare åt D till 5 livilket synes 

 sammanträffa med linien Y. I Broch's teckning 

 af solspektrum **), taget då solen var nära sin 

 upp- eller nedgång, finnes äfven vid D en dun- 

 kel zon, ehuru afståndet från D synes mindre än 

 det emellan y och D. Emellan F och G är äf- 

 ven en dunkel zon, som möjligen motsvarar F i 

 det elektriska spektrum. 



Analogien emellan de båda spektra må emel- 

 lertid vara mer eller mindre fullständig, då man 

 afser alla deras enskiltheter; i sin helhet be- 

 traktade gifva de dock det intryck, såsom vore 

 det ena spectrum en så att säga ömvändning af 

 det andra. Jag är derföre öfvertygad, att förkla- 

 ringen af de dunkla linierna i solspektrum till- 

 lika innebär förklaringen af de lysande i det 

 elektriska 5 denna förklaring må för öfrigt sökas 

 antingen i ljusets interferens eller i luftens egen- 

 skap att antaga blott vissa oscillations-serier. Den 

 förra åsigten har blott en svårighet, nemligen att 

 förklara uppkomsten af alla de olika retardatio- 

 ner, hvilka dervid blifva nödvändiga; h vilket för 

 det elektriska spektrum blir så mycket svårare, 

 som alla dessa retardationer böra uppkomma i 

 den obetydliga luftmassa, hvilken står i direkt 

 beröring med den elektriska strömmen. 



6. Jag har ifg- 2 Tab. 2 gifvit en teckning af 

 de förnämsta linier, hvilka visa sigj i de olika 

 metallernas spektra. Att vid starkare laddningar 

 ännu andra linier kunna uppträda, i synnerhet 

 för de metaller, hvilka smälta vid hög tempera- 



*) PoGG. Ann. B. LXIX, p. 409. 

 **) PoGG. Ann. Erg. B. III. 



