350 



nödvändigare, att man icke glömmer, som i all- 

 mäidiet glas absorberar de båda yttersta ändarne 

 af solspektrum, Äfveu må det icke lemnas oan- 

 märkt, att de använda gaserna ej varit fullkom- 

 ligt rena, ehuru jag icke tror, att af denna or- 

 sak kunnat uppstå några missledande resultaterj 

 hvarom för öfrigt läsaren sjelf af den följande 

 beskrifningen är i tillfälle att kunna dömma. 



12. Syrgas. Gasen bereddes af chlorsyradt 

 kali och inleddes direkt i apparaten. Det elek- 

 triska spektrum, jag dervid erhöll, är i fig- 3 Tab. 5 

 betecknadt med O. Jemföres detta spektrum med 

 atmosferens, så finner man att: l:o de starkaste 

 linierna i luftspektrum, h vilka jag i fig. 4 Tab. 4 

 betecknat med Y, ^, D, E, här försvunnit, och 

 att 2:0 i det blå och violetta fältet nya linier upp- 

 trädt, hvilka icke finnas i det nyssnämnda. 



Hvad åter metallens egna linier vidkommer, 

 hvilka här tillhöra kopparen och zinken *), så 

 visade de sig vid slutet af försöket nästan omärk- 

 liga; i synnerhet var detta händelsen med zin- 

 kens i det blå fältet. Häraf synes man kunna 

 sluta, att de lysande linierna, hvilka tillhöra me- 

 tallen, icke uppkomma genom metallens syrsätt- 

 ning, emedan de i syrgas då borde visa sig som 

 starkast. Messingskulornas utseende visade icke 

 destomindre, att en syrsättning försiggått på de- 

 ras yta, och möjligen bör häri orsaken sökas till 

 det anförda fenomenet. 



13. Kolsyregas. Gasen utvecklades såsom 

 vanligt utur krita medelst svafvelsjn-a och leddes, 

 för att torkas, genom en flaska fylld med krossad. 



I figuren äro metallens linier blott utsatta för kolsyran, 

 i hvilken gas de visade sig som starkast. Af kopparens 

 linier visade sig likväl inga i det blå och violetta fältet. 



