356 



20. Sammanhåller man de observalioner, 

 hvilka jag i det föregående anfört ölver gasernas 

 spektra, så följer deraf, att de mest lysande liui- 

 erna i syrgasens spektrum befinna sig i det blå 

 och violetta fältet, för qväfvet åter i det gröna 

 och gula, samt för vätet i det röda ljuset. Detta 

 förhållande måste nödvändigt stå i nära samband 

 med dessa gasers så kemiska som thermiska egen- 

 skaper. Uppfattad från vibrations-theoriens syn- 

 punkt måste den kemiska verksamheten hufvud- 

 sakligen yttra sig i molekulära rörelser, och med 

 någon sannolikhet kan man äfven antaga, att tvänne 

 kroppar, h vilkas oscil la tioner äro isolerade, lättare 

 skola förena sig än tvänne andra, hvarföre äfven 

 möjligheten af en förening ytterst betingas af möj- 

 ligheten att hos tvänne kioppar framkalla en lik- 

 stämmighet i molekular-rörelsen, der den under 

 vanliga omständigheter saknas. 



Kemisk verksamhet tillhör emellertid icke 

 någon viss klass af strålar. Becquerel, yttrar: »que 

 chaque substance sensible voie le rayonnement å 

 sa maniére« och detla eger en mycket vidsträckt 

 tillämpning. Så försättes vätgasen i beröring med 

 platinasvamp i tillstånd att kunna ingå förening 

 med syret, och solljusets blå färg framkallar hos 

 chioren egenskaper, som göra densamma förenlig 

 med vätet. Dessa blåa strålar verka äfven star- 

 kast pä växternas fasta bestånrlsdelar, under det 

 att de gula strålarne verksammast utbilda växter- 

 nas gröna färg o. s. v. Det gifves sålunda icke 

 någon stråle i solspektrum, som icke kan utöfva en 

 kemisk verksamhet, om också den violetta ändan 

 af spektrum, i anseende till den hufvudrol syret 

 spelar i de flesta kemiska förändringar, der vid vi- 

 sar sig verksammast. Att åter de flesta kroppar 

 förbrinna och förena sig med syret med blå låga, 



