359 



i PoGGENDORFFs Annaler och förut citerad i början 

 af denna afhandiing, har jag helt nyligen haft till- 

 fälle alt lära känna i sin helhet'). Jag linner 

 deraf med tillfredsställelse, att Stokes föikiariiig 

 af de märkvärdiga dispersions-fenomenerna hos väx- 

 ternas gröna färg, hos svafvelsyrad chinin, hos ett 

 afkok pä hästkastanieträdets bark o. s. v., nemli- 

 s^en att mediet under solens belvsning biir sjelf- 

 Jjsande, är just densamma, som jag i det föregå- 

 ende gifvit af samma fenomener 



Den lag, hvartill Stokes kommit, att vidden 

 inre dispersionen det infallande ljusels brj^tbarhet 

 förändras, och att densamma i allmäidiet minskas, 

 eller som är detsamma, att oscillationstiden hos 

 det dispergerade ljuset ökas i förhållande till det 

 infallande^ denna lag står ingalunda i strid med 

 dynamikens principer. Oscillalionstidens oförän- 

 derlighet gäller blott för vågrörelser; och så länge 

 ljusstrålen framträder under denna form, är också 

 dess osciliationslid oförändrad; absoiberas den åter 

 af ett medium, hvars partiklar derigenom försät- 

 tas i oscillalioner, så öfvergår vågrörelsen i pen- 

 delrörelse och lagen för oscillalionstidens uforän- 

 derlighet upphör att vara gällande. Den moleku- 

 lära rörelsen hos partiklarne meddelar sig emel- 

 lertid till ethern, och en ny vågrörelse uppkommer 

 derigenom, i afseende på osciliationslid skiljd från 

 del infallande ljusets, men lika med den pendel- 

 rörelse, hvaraf den har sill upphof. 



Såsom jag förut anmärkt äger man i värme- 

 strålarnes absorption ett länge bekant exempel på 

 en dylik omsättning. En vigtig skillnad äger dock 

 rum emellan det dispergerade ljuset och det ab- 

 sorberade värmet: det föira upphör med belys- 



*) POGG. Ann. Erf^änz. B. 3. 



