1 



364 



Om ryggmärgens hinnor. Leydig omnämner 

 endast tvänne hjernhinnor: den hårda, beklädande 

 hjernkaviteten, den mjuka närmast omgifvande 

 hjernan. En lika anordning borde väl äfven fin- 

 nas kring ryggmärgen. Stannius (Vergleich. Ana- 

 tomiej talar äfven blott om två hjernhinnor hos 

 fiskarna "••'■). Vid en undersökning af förhållandet 

 med hinnorna kring ryggmärgen hos Rockan, har 

 visat sig, att ryggmärgskanalen innerst är beklädd 

 med en fast, hvit, glänsande hinna, som likväl 

 lätt kan skiljas i tvänne olika lager. Det yttre 

 är den egentliga dura mäter, h vilken fast vid- 

 häftar sjelfva väggen och innehåller samma ele- 

 menler som den hos menniskan; några elasti- 

 ska fibrer i densamma kunde likväl icke upptäc- 

 kas. Det inre lagret (arachnoidea's parietal-blad), 

 hvilket på praeparater, som någon tid legat i svag 

 sprit, lätt kan lösdragas i stora flakor från före- 

 gående, och sålunda visar sig som en egen hinna, 

 skickar en mängd oregelbundna, fina trådar och 

 blad till ryggmärgens egentliga beklädnad. Denna 

 hinna, liksom dess utskott och fortsättning pa 

 märgen är beklädd med ett skif-epilhelium af runda 

 eller något kantiga celler [fg. L); sjelf är den 

 mycket tunn och genomskinlig med talrikt in- 

 strödda, ovala, skarpt begränsade kärnor [fig. 2.) 

 Der och livar ser man vid ränderna af praeparatet 



*) KöLLiKER (Gewebelehre p. 304) förklarar såsom falsk 

 den allmänt antagna åsigten, att arachnoidea bekläder 

 hos menniskan insidan af dura mäter, hvilken i stället 

 endast har ett epithelium af polygonala celler. — I mot- 

 satts härtill har Prof. Luschka {Ueber das Wesen der 

 Pacchionischen Drusen. MiiiL. Arch. 1852, p. 101) 

 vid sina undersökningar funnit både visceral @ch parie- 

 tal-bladen af arachnoidea, samt angifver sättet för deras 

 öfvergång i hvarandra. 



