3G5 



alt dessa kiiruor tillhöra spolformiga celler nietl 

 fina och lemligen långa svansar, h vilka genom sin 

 sammanfl_ytning gifvit upphof lill den klara mem- 

 branen. På andra ställen ser man en fin ot3'(l- 

 1ig fibreiing mellan dessa kärnor; fibrerna här äro 

 så fina, alt de svårligen kunna malas. Hinnan be- 

 star sålunda af bindeväf sladd på en lägre grad 

 af utveckling. Ofta har i densamma pålräfFats 

 klara, temligen breda käinhalliga fibier, h vilka 

 hafva stor likhet med de af Remak beskrifna s. k. 

 gelatinösa nervlrådarna; af flera skäl måste de dock 

 betraktas som former af bindeväf. 



Huruvida det hos Rockan gifves tvenne skiljda, 

 sjelfva ryggmärgen beklädande hinnor är svårare 

 att afgöra (de båda föi ut omtalade kunna i anse- 

 ende lill det stora rummet mellan märgen och 

 kanalen snarast betraktas som inre beklädnad för 

 den sednare); dock visar sig äfven här ett vi- 

 sceral-blad af arachnoidea, fullkomligt liknande det 

 parietala, samt under detsamma, och intimt der- 

 med förenad, en pia maler. Dessa båda lyckades 

 det aldrig alt riktigt isolera, men det egendom- 

 liga utseendet hos spindelväfs-hinnan gör den lätt 

 igenkänlig. Pia mäter syntes med undantag af 

 dess Innnhet i intet afseende skilja sig från den 

 hos andra vertebrater. Dura maler, liksom de 

 ötriga hinnorna, följa nerv-rötterna genom deras 

 småkanaler i ryggrads-bågen och sammanhänga med 

 de hinnor, som omgifva nerverna efter deras ullräde. 



Ryggmärgen fyller, liksom hjernan, sin kavi- 

 tet endast ofullkomligt; detta gäller i synnerhet 

 om den främre delen, som knappt upplager hälf- 

 ten af ryggrads^kanalen; sedan minskas detta för- 

 hållande så småningom, så att märgen ligger tem- 

 ligen hårdt omsluten af stjert-brosken. Der den 

 ligger mera fri, har den icke sin plats centralt, 



