379 



thek for Lceger samt, jemte Professor Holst, af den 

 Norska medicinska tidskriften Eyr, 



Skjelderup var af en ovanligt reslig växt, ansigtet 

 nästan fult, på en gång skarpt och vänligt; han var 

 qvick, ofta munter, men bakom munterheten låg en 

 fallenhet för svärmodighet. Han var en god christen 

 och medborgare, med ett hjerta fullt af menniskokärlek 

 och beredvillighet att vara hjelpsam, alldramest åt stu- 

 derande och lärjungar. Han utsträckte der sin välgö- 

 renhet cifven efter sin död genom ett legat, af hvilket 

 betalas sjukvården för behöfvande sjuka medicinska stu- 

 denter, äfvensom belöning åt dem som i vetenskapen 

 utmärka sig. 



Ehuru han sjelf varit i saknad af förberedande 

 skolbildning, så vinnlade han sig hela sin lefnad igenom 

 att genom eget arbete fylla denna brist, och var alltid 

 en varm ifrare för klassikernas studium. Hans svårighet 

 att tala var för honom än mera kännbar, då fråga var 

 att tala andra lefvande språk än modersmålet, hvarför 

 han ej heller hade, såsom de fleste andra af hans fack, 

 besökt främmande länder. Latin talade han dock med 

 lätthet och satte stort värde på latinska disputations- 

 öfningar. 



Åt sina vänner skänkte han sitt fulla förtroende, 

 var vänlig mot en hvar och älskade att lefva i fred 

 med alla. Han var full af infall och sarkasmer; trodde 

 han sig någon gång hafva sårat, så gaf han sig ingen 

 ro förr än sådant blifvit godtgjordt. 



Han ingick redan 4801 i äkta ståndet med fröken 

 Martha Katiiarina Hoelfeldt, dotter af Öfverslelöjlnant 

 HoELFELDT i Arcndahl och lefde med henne i lyckligt 

 äktenskap i 46 år, till dess döden borttog henne, 1\ år 

 gammal, år 1847. Med henne hade han två söner och 

 två döttrar, som ännu lefva. Den äldsta sonen ilr Höjeste 

 Rets advokat, den yngre distrikts-läkare i Vestra Nedenäs. 

 Inom familjen var han gladlynt, hans hus utmärkt gästfritt. 



