ligen loIjtTlAiiv, Iivars theorie för sccundära ytors 

 Lildning på ell tillfredsställancle sätt ö£verens- 

 stiimmer med alla nya undersökningar, och jag 

 liar betjent mig af hans sätt att heteckna kry- 

 stallytorna. Deiemot har jag ej följt hans heräk- 

 iiingssätt, emedan jag trott mig lättare kunna 

 komma till målet. Denna method har jag sökt 

 utveckla uti en egen afdelning. Af ytornas syme- 

 tri och af deras genomgångar, då sådana finnas, 

 har jag först sökt bestämma grundformen. Sedan 

 har jag studerat ytornas läge, och med reflections- 

 gonyometern afmätt den primitiva figurens vink- 

 lar, samt de ytor, som icke funnits genom de- 

 ras läge bestämda, h varefter de Öfriga ytornas 

 hitning blifvit beräknad, och sliiteligen har jag 

 derpå användt krystallogiska theorien. Jag har 

 uppritat Krystalterne efter samma reglor, som 

 Architecten begagnar till uppritande af sina geo- 

 metriska elevationer och planer. Vinkiarne på 

 ritningen äro således lika med de verkhga vink- 

 iarne. Alla de kroppar, h vilkas grundform är 

 €tt snedt prisma med rhoraboidaliske basis, har 

 jag föreställt såsom i ett visst förhållande vände 

 Jtring prismats iiuiVudaxel. Detta synes af den 

 primitiva figurens elevation. Det liar ej varit af 

 nöden att förrätta denna vändning i mer än en 

 direction, ty som de bakre y törne vid denna 

 form aldrig äro symetriska med de främre, kun^ 

 na de förra icke läckas af de sednare; men de 

 kroppar, som hafva en annan grundform, har 

 jag väiidt efter ett bestämdt förhållande omkring 

 prismats eller octaedems huiVudaxel, samt om- 

 kring den axel, som icke vetter emot tecknaren. 

 Aila kanter, som på krystalierna ärp parallela, 

 äro det äfven på ritningen» Dessutom^ har jjig 

 vid de krystaiiisations-systemer , h vilka härledas 



