10 



från ett snedt prisma med rliomlioidalisli Lasis , 

 visat en eller flere planer af dertill hörande for^ 

 iner. Sådane äro egenteligen af" större nj^Ma au 

 elevationerne, emedan de tjdeligen framställa 

 ytornas läge eijiot hvarandra. Vid begagnandet 

 af Tabeilerne skall man snart bliiVa öfvei tygar| 

 derom, Det var Inifvudsakligen mitt ändaniål vid 

 uppritandet, att rätt tjcliigt framställa ytornas oeh 

 lianternas lägen, emedan man då lätt kan öi'n 

 verse och beräkna allt det, som blifvit utrönt 

 genom studium af sjelf^a krystallerne, ocji eme« 

 dan man vid jemförelse med dessa genast sjelf 

 kan orienteia sig. Jag har derföre icke för hvarj^J 

 iiy tiilkommnnde yta uppritat en egen figur, utan 

 |ag har endast uppritat så många figurer, som nöd», 

 vändigt behöfdes, för att öfverse yto/nas läge. 



Om det sneda prismat med rhomboi- 

 daliske baser. 



Dimensionerna för denna grundform, soi^ 

 Hauy först uppställt, bero derpå att en linea, 

 dragen från prismats ena trubbiga hörn till det 

 andra, står vinkelrät på sidokanterne; j;!g menar 

 att då man på fig. i6 Tab, i drager en linea från 

 hörnet / till z denna är vinkelrät mot /g och /j?. 

 Förhållandet af linierna ^-yr?/ /p : e/v är dimensio- 

 liernes förhållanden sins emellan. Det förslås så- 

 ledes af sig sjelft, att ytan P med AI"' och 3J' 

 bildar lika stora trubbiga vinklar och med de 

 deremot svarande bakre ytorne lik^ stora spet*- 

 siga, som utgöra supplementer till de förra. Denna 

 figurs secundära ytor skilja sig frän de andra 

 grundfigurernes genom en egen art af syraetrie. 

 Sidoytorne och sidokanterne förändras parvis 

 genpra secundära ytors tillkomst, såsom på det 



