tö 



om vi kalla ändyuiils P lutning mot axeleii 

 eiler vinkeleii mrs zz a, och den kantens lut- 

 ning till axelen , som bildas af de trubbiga sido- 

 kanternas afstjmpnings ytor, således vinkelen 

 mds ~ b, äfvensom riiombens lutning mot axe- 

 len, nemligen vinkelen eds zz mts = c, så är 



cot c ■= 2 cot b — cot a ; 

 af denna formel finner man såsom af den första , 

 då tvenne delar äro gifne den tredjes förhål- 

 lande till dessa, derigenom, att man dividerar 

 med den vinkelens cot^ hvars förhållantie till 

 tredje vinkelens cot man ville utröna* 



IV. Primats skarpa ändkanter äro afstjm- 

 pade^ hvarförutan hörnet, som bildas af afstrmp- 

 nings-jtorne ock prismats sido-jtor afstjmpas 

 af en ny yta , som är en rhomb ; att af ändjtans 

 P, samt af stympnin^s-j törne s afskärings-äneas, 

 lutning mot axelen finna den rhombiska ytans 

 lutning mot samma axel, eller att, då denna sed- 

 nare och endera af de båda förra är bekant, 

 finna den tredje. 



Denna yta är således en decrescens på hor- 

 net A» Fig. Sq föreställer detta problem, t äro 

 de skarpa äiidkanternas afstympningar , ny och 

 py fortsättningar af sn och sp, samt jcy och. 

 qy fortsättning af kanterna a och fj således har 

 yz samma lutning mot u som P mot lu Fig. 4^ 

 är triangeleii xyq. Drag eg parallel med yx 

 så är eg prismats axel, och utdrag äfven liiiien 

 yz till g-, drag linien^n vinkelrät mot e g-, samt j^ g- 

 så, att den skär linien q xi tvenne lika delar. Com- 

 plettera jemväl parallelogrammen yeqx, ge- 

 nom att draga linien ye parallel med q x. Nu 

 Är ^ z = zx således g^ zz zy och eq ■=. q^ 

 följaktligen 



en ^ :iqn ^- gn 



och 



