och kalla vi vinlceleii }- gn som iittrjclier ytans 

 P lutning mot axeln c= a, och jqJi eller kantens, 

 som bildas af ytorna t sins emellan, lutning 

 mot axelen r= b , och xqn eller rhombens lutning 

 mot axeln = c så åir 



cot c ~ 2 cot b -\- cot a 



V. Det uppstår ett annat förhållande, hvar- 

 igenom ytornas läge bestämmes , då prismats lika 

 hörn E äro h vardera afst ympade af en j^ta, 

 hvars afskäringslinea med den primitiva figurens 

 ändjta P är parailel med samma jtas lutunde 

 diagonal, under att en, genom en decrescens frän 

 j4 eller O bildad , secundair jta af dessa afstjmp- 

 iiings-ytor förvandlas tiil en rhomb. 



Figg. 8 och 1 8 visa detta närmare, jtorne 

 ti 11 hafva uppkommit ge^lom en rät decrescens 

 på hörnet E, och / genom en dylik pä hörnet 

 A'y kanterne emellan n och P äro paraliela med 

 -prismats diagonal, som går fråa A tiil E , och f 

 bildar en rhomb. 



Man kan väl beräkna dessa ytors lutning 

 efter de uppgifna trigonometriska formlerne, men 

 då man nödvändigt måste söka den secundaira 

 formens förhällande till den primitiva , så utröner 

 man lättast detta förhållande om man förut sö- 

 ker en formel för mätnings-triangeln af en yta, 

 som genom en vanlig decrescens (^decrescense 

 directe) uppkommer på hörnet E, och sedan ea 

 formel för den yta, som uppkommer genom hör-, 

 hens A eller O afstympning. Låtom oss först 

 söka formehi för mätnings- triangelen. 



(i) Fi§' 1 6 är ett snedt prisma med rhout* 

 hoidaliska baser j uti hvilket vi vilja bestämma 

 mätnings-triangelen ekr då vi känna lutningen 

 af M* mot M'' och af P mot u eller mot axe- 

 len: Vi antaga P '. u z^ a och M' i M'' = 2 b, 

 M. r. A, Hmdl, i8ai. St, L . ^< 



