3^ 



iält smälta och krystallisera under det de kall- 

 na, hvilket icke händer med de förra. 



Att fälla med saltsyrad harjtjord medförer 

 samma omvägar. Då de sura salterne blandas 

 med saltsyrad Baryt och lösningen derefter för- 

 sattes med caustik ammoniak , så bildas ett ba- 

 siskt och ett neutralt barytsalt. Först ^enom 

 en undersökning af denna fällning kan mängden 

 af baryt och phosphor- eiier arse^iiksyra bestäm- 

 m.as. Att medelst andra methoder, t. ex. genom 

 användande af saltsyrad kalk , salpetersyradt 

 silfver, eller andra metallhalter, bestämma syrans 

 mängd, är än mera osäkert. Det bästa är att un- 

 dersöka qvantiteten af basis i salterne. Sedan 

 syran blifvit utfäUd med ättiksyrad blyoxid , och 

 fällningen afskiljd, bortskaffas den i öfverskott 

 tillsatte ätticksyrade bly oxiden med kolsyrad am- 

 moniak. Kolsyrad blyoxid är alldeles olöslig 

 i vatten, så ätt om den upptages pä ett filtrum 

 och tvättas, finner man, att hvarken den genom- 

 gångna vätskan eller tvättvattnet grumlas af 

 hydrothion-ammoniak. Den återstående lösnin- 

 gen afdunstas till torrhet. När den torra mas- 

 san glödgas , erhålles saltets basis i förening med 

 kolsyra och dess qvantitet kan nu beräknas. 



Användes saltsjrrad barytjord så måste den 

 i öfverskott tillsatte barytjordcn utfällas med svaf- 

 velsyra, men icke med kolsyrad ammoniak; ty 

 kolsyrad barytjord är ej fuilkomligen olöslig i 

 vatten. I sådant fall erhålles basen som svaf- 

 velsyradt salt. 



Det är likväl vida bättre att använda bly 

 än att fälla med baryt, emedan det neutrala ba- 

 rytsaltet löser sig något, ehuru obetydligt, i vat« 

 ten. Dess bildning kan icke med säkerhet 



