63 



pliosphorsyrad eller arseniksyrad ammoniak. Båda 

 saltenie krystallisera lätt ur solutionen, i syuner- 

 liet det arseniksyrade saltet, i skona och tydliga 

 krystaller. Det phospliorsyrade saltet Qsoin man 

 vanligen kallar pliosphorsalt) erliålles lättast då 

 man l3landar salmiak med pliosphorsyradt natron; 

 men man måste då genom llere omkrystalliserin- 

 gar söka rena det från vidhängande salmiak. Vid 

 dessa båda salters omkrystallisering förflygtigas 

 ammoniaken och det bildar ett surt salt, derföre 

 måste man alltid tillsätta en liten portion ammo • 

 iiiak. Dessa salter förhålla sig till saltsyrad baryt, 

 och till upplösningar af jord och metallsalter, 

 liksom de neutrala phospliorsyrade och arsenik- 

 syrade salterna. Glödgas de, så förflygtigas in- 

 gen syra, utan endast ammoniak och vatten. Den 

 glödgade återstoden förhåller sig då till upplös- 

 ningar af jord och metallsalter , alldeles som 

 de sura phospliorsyrade och arseniksyrade sal- 

 terne, och om man glödgar denna återstod med 

 kolsyradt natron, så utjagar den en lika stor 

 qvantitet kolsyra som det sura phospliorsyrade 

 eller arseniksyrade saltet skulle hafva aflägsnat. 

 Dessa salter äga en lika mättningsgrad tned de 

 neutrala arseniksyrade och phospliorsyrade sal- 

 terne, och den ena hälften af syran är förenad 

 med natronet och den andra med ammoniaken. 



ICO delar återstod efter glödgad arsenik- 

 syrad natron-amraoniak, hade, enligt ett försök, 

 varit förenade med 76,47 och efter ett annat med 

 74j53 d. eller efter ett medeltal med 75,60 d. vat- 

 ten och ammoniak. 



100 d. surt arseniksyradt natron, som erhölls 

 såsom återstod efter giödgningen, innehåller 78,66 

 syra, hälften deraf var förenad med ammoniaken. 



