77- 



jar alltid bibehålla den deras class tillhörande trj- 

 ^tallisationsform är den samma, som gör att det 

 Slira phosphorsyrade och det sura arseniksyrade 

 natronet vanligen antaga olika krjstallformer. Den 

 ligger nemligen uti den olika ställning som ato- 

 merne hafva till hvarandra. 



Jag skulle göra orätt att uppställa denna 

 idé utan att kunna understödja den. Uti min 

 första af handling har jag sökt visa, och tänker 

 framdeles genom flere exempel bestyrka, att 

 liaikjord, talkjord, manganoxidul, jernoxidul, kop- 

 paroxid , zinkoxid , koboltoxid och nickeloxid 

 diöra till en afdelning, och att, inom denna, en 

 atom metall är förenad med i atomer syre. Det- 

 ta hade Professor Berzelius, af chemiska skäl, 

 redan långt förut antagit; desamma chemiska 

 orsaker gjorde det till en nödvändighet, att 

 han antog i atomer syre på en atom metall, 

 äfven uti blyoxid, strontian och barytjord. 

 Det är bekant att den ena dassens salters kry- 

 stallisation är alldeles olik den andras. Man 

 kan för att öfvertyga sig derom , endast m^dk 

 hvarandra jemföra de serier af kolsyrade och 

 svafvelsyrade salter af båda classerne som före-» 

 komma i naturen. 



Båda klassernas krystallisation skulle således 

 kunna skiljas ifrån hvarandra , endast genom läget 

 af de 2 atomernas syre mot den ena atomen metall, 

 och att detta förhåller sig så, vill jag nu bevisa. 



Den långa undersökningen af arragoniten, 

 som sysselsatt så utmärkta Physici, Mineralogef 

 och Chemister i vårt tidehvarf, slutades med ået 

 resultatet, att dess krystallisation är helt och 

 hållet skiljd från kalkspatens och att ingen feuf- 

 vudsaklig skillnad i sammansättningen äger Y\tu\, 



