,8 



Kalkspatens krystallisation tillhörde ena serien; 

 vi skola försöka om arragonitens krystallisation till- 

 hör det andra. 



Först äro, enligt Hauy, hos kolsyrad bljoxid 

 och arragonit de secundära ytornas utbildning, äf- 

 vensoni hela den fornij under hvilken de vanligen 

 förekomma alldeles lika, och jemförman härmed 

 FucHS heskrifning af kolsyrad strontian, så är det 

 klart, att vid alla dessa tre kroppar ytornas an= 

 tal och läge, äfvensom krystallisations-systeniets 

 utbildning i allmänhet äro alldeles de samma. 

 Jemför man vidare serien af arragonitens tvillings- 

 krystallisationermed dekolsyrade blyets och stron- 

 tianens, så finna vi att dessa tre kroppar co- 

 piera hvar andra. 



Arragonitens grundform ar efter Hauy en 

 rectangalär octaéder, i hvilken P lutar sig mot 

 P iog° 2i' och M till 31 64^ 4' '••> 



Kolsyrade blyets grundform är enligt den- 

 samma en rectangulär octaéder, i hvilken P lutar 

 sig mot P under 109° 3o' och M mot i^/ under 

 62^ 56' *•-). 



Grundformen för kolsyrad strontian ar ef- 

 ter FucHs beskriiniug en rectangulär octaéder, i 

 hvilken P lutar sig mot P — 109® — iii^ och M 

 till y^=62° «^^^^> 



FÖljakteligeii förhåller sig arragoniten till 

 kolsyrade strontian och kolsyrade blyet, som 

 kalks patén förhåller sig till bitterspaten och kol* 

 syrade jernet, eller som arseniksyrade ammoniakeii 



*) HAuy's Tableau comparatif p. 6, fig. 2. Jämför ocks» 

 Tab. 2, fig. 32. 



**) Ibid. p. 8 1 , fig. 9 eller Tab. 2 , fig. 32. 



***) SCUWEIOGERS JoUlHal, V. 19, S. Il3. 



