82 



viinnos likväl inga afgörande utslag, och Vau- 

 QUEi.iN drog deraf den slutsats, att det val är san- 

 nolikt, men ännu alldeles icke Levisadt, att 

 liepar är en blanning af svafvelsyradt kali med 

 svafvelbundet kalium; Bland de försök Vau- 

 QUELiN anställde, var en jemföielse emellan hepar 

 och svafvelbundet kalium (^beredt af kalium och 

 svafvel). Dervid fann han att ju bättfe kalium 

 var befriadt från vidhängande kali, ju mörkare 

 blef det svafvelbundna kalium och gaf , då dess 

 upplösning i vatten blandades ined en syra > endast 

 en ringa portion svafvel> oagtadt detta var i öf- 

 verskott tillsatt vid föreningens beredning. Det- 

 ta synes tala för att kali j såsom kali j i den smäl- 

 ta heparn förenas med en långt större quanti- 

 tet svafvel än sjelfva metallen kalium kan bin- 

 da. Denna olikhet i bådas halt af svafvel, som, 

 efter hvad jag sedan erfarit, beror deraf att i 

 den temperatur, som uppkommer då kalium di- 

 recte sammansmältes med svafvel, kan endast den 

 lägsta svafvelbindningsgraden (^KS*) bibehålJa 

 sig, föranledde mig att företaga den series af 

 försök till frågans upplösning, som jag längre 

 ned skall anföra. 



GayLussac sökte i en sednare afhandling *) 

 visa> att den af Vauqtjelin framställda ideen, att 

 Hepar innehåller svafvelbundet kalium och svaf- 

 velsyradt kaii är deri rätta, och han grundade 

 detta bevis derpå, att om man blandar kaliliy- 

 drat (potasse ä Talkohol solide) med ungefär 

 lika vigt svafvel och upphettar dem i en glas- 

 kolf till dess de förenat sig, med deii aktsamhet 

 att massan ej får bli glödande, så får m&n en 

 mörkbrun hepar, som upplöst i vatten ej fäller 



*) Annales de Chimie et de Physique, par Mrs. 

 GayLussac & Abeago. Vol. VI. p. 32 1. 



