'io4 > 



titet ringare, sä uppkomma lägre svafvelBilcluings- 

 grader. 



Vid detta tillfälle ktnide man föresuilla sig 

 att svafvelsjrlighet möiiigeo också skiiiie knniia 

 bildas. Jag har derföre försökt att, så val ge- 

 nom kokivjng sojn sammansmältning af kalihj» 

 drat med vida mindre portioner sxafvel än ka- 

 lium förmådde upptaga , erhålla svafvelsjrlighet 

 eller svalvelsjra; men alltid utan framgång. 

 Pen erhållna starkt alkaliska upplösningen, ska- 

 Jiades med kopparoxidhydrat till dess den L!ef 

 färglös, silades och öfvermättades sedan med sait^ 

 syra, och alltid fällde sig mjcket svalVel, under 

 det svafvelsyrlighet tillika utvecklades. Då det- 

 ta inträffar , huru ringa än den portion af 

 svafvel varit som man upplöst, så är det intet 

 skäl att förmoda att svafvelsyrlighet skulle bil- 

 das vid något af dessa tillfällen. 



För att bestämma de ömsesidiga förhållan- 

 den, i h vilka svaflets lägKta syra och det svaf- 

 velbundna vätet äro förenade med kalit i den 

 högsta mättningsgraden, upplöste jag svafvel i 

 en lut af rent caustikt kali , i ett kärl som der- 

 af fylldes, och var lÖrsedt med en ventil som 

 gaf ångorna utlopp, men som ej tillåt något att 

 i kärlet intränga. Sedan , efter fortsatt kokning, 

 intet svafvel mera upplöstes, lemnades massan 

 att svalna. En portion deraf sönderdelades med 

 koppai^oxidhydrat och den genomgångna vätskan 

 behandlades med kungsvatten, som tillslogs i en 

 flaska , hvarefter denna korkades. Massan grum- 

 lades och blef mjÖlkig och efter några timmars för- 

 lopp uttogs proppen och blandningen upphettades 

 till kokning. En liten portion svafvel blef dervid 

 olöst. Den vägde o,o46 gr. Vätskan fälldes med 

 saltsyrad haryt och gaf 0,96^ gr. svafvelsyrad 



