io6 



t. ex. ÉS^-f-KH^S^ eller KS* -|- KH«SS som 

 dock sjjies icke äga rum, emedan den ringaste 

 portion ;svaf^el färgar kaiit, och dessa föreningar 

 sknlle v>ara färglösa; eller KS* -f 2 KH^S*, 

 KS'* 4- ^ KH^^S^ och så yidare med stigande an- 

 tal atom(;r af svaflet till 10. I sjelfva verket be- 

 höfver man endast till den förut omtalade mät- 

 tade heparn sätta en qvantitet kali, som svarar 

 emot vig ten af f K, eller | atom kalium, för 

 att återfå det sistnämnda förhållandet emel- 

 lan den c[vantitet basis, som upptages af syran, 

 och den , som upptages af vätet i dess olika svaf- 

 velbindningsgrader. Man kan således taga för 

 afgjordt, att alla dessa sednare föreningar bildas 

 efter olika tillgång på svafveL. 



Men en annan fråga framställer sig: Äro 10 

 atomer det högsta antal, h varmed kalium kaii 

 förenas ? Vi hafva sett att det så är på torra 

 vägen. Tillsätter man till en upplösning af he-f 

 par,gjord på torra vägen, den mindsta droppa syra, 

 så grumlas hon och fällningen upplöses icke mer. 

 Således kan vatten också icke hälla en hösre 

 svafvelbindningsgrad upplöst. Deremot, om man 

 kokar en något concentreracl upplösning af kali-^ 

 lijdrat med svafvel till full mättning,, så fälles 

 en viss portion svafvel under afsvalningen , men 

 qvantiteten deraf är olika efter upplösningens 

 concentration. Utgjuter man den heta lösningen 

 i ett kallt kärl, så afsätter den svafvel tvärt ige-^ 

 nom hela sin massa, men detta svafvel är till 

 en del utfäldt, äfven af luftens inflytande, som 

 i synnerhet är verksamt så länge massan är varm. 

 Om svafvel löses i en upplösning af kalihydrat 

 i alkohol, så upptages betydligt mer svafvel än 

 då vatten nyttjas, lösningen afsätter mycket 



