10' 



gvafvel under afisvalning, och efteråt fälles den 

 ytterligare vid utspädning med vatten, Att hepar 

 j yjiraänhet grumlas, då den bkindas med mycket 

 vatteJi 5 liärrörer annars af den i vattnet inne- 

 ghitna luftens verkan. Löser man en på torra 

 vägen Leredd liepar i maximum i alkohol och 

 lemnar den i ett ofullkomligt tillslutit kärl, så 

 ser man, oni några timar, färglösa stråliga kri- 

 staller ^jiida sig i ytan, utan att något svafvel 

 afsättes. Desse kristaller äro kaii-hyposidfit, och 

 det svaf^els som skulle falla^ behåller sig qvar 

 upplöst i alkoholn tills denne biir mättad, då 

 svafvel och hyposulfit begynna kristallisera till-^ 

 samman, hvilket sedan fortfar tills vätskan är 

 färglös. Det är likväl icke möjligt, att af des- 

 sa försök draga någon säker slutsats i afseende 

 till en högre gvafvelbindningsgrad af kalium 

 än KS^<?. 



yi veta af äldre försök att kalkjorden på 

 torra vägen icke kan upptaga stor qvantitet svaf- 

 vel. Vauquelins försök, i dess åberopade afliand- 

 ling, bevisa det ännu ytterligare. Jag har redaii 

 förut visat att, då kalkjorden reduceras med 

 svqifvelbunden vätgas, fås Ca S^ ; men jag har 

 icke kunnat på torra vägen förena denne med 

 mera svafvel, Då man på våta vägen kokar kalk- 

 jordsh3'^drat med svafvel, äfven dä detta är i Öf- 

 verskott, sä bildas i allmänhet minst tvenne 

 föreningar, af h vilka den ena ar svårlöst och dels 

 afsätter sig, under kokningen, i form af ett mörk- 

 gult pulver, dels kristalliserar i mörkgula kri- 

 staller under afsvalning. Detta Salt beskrefs först 

 af BucHNER. "). DöBEREiNER gissade till samman- 



*) ScHWETGGEBs Neucs Joumal fiir Chemie und Physik, 

 B. i6j s. 397 och B. 22, s, 43. 



