109 



för det närrarande icke möjligt att med säkerbet 

 Lestämma hvilketdera som är det rätta. An- 

 tiijgen «) sönderdelas vattnet af svaflet då detta 

 af alkalit upplöses, eller af alkalits radical då 

 den svafv^elLundna metallen Jjeliandlas med vat- 

 ten, eller också Z») löses den svafvelhinidna me- 

 tallen oförändrad i vatten, och det svaiVclbnndna 

 väte, som af syror ur upplösningen utvecklas, 

 bildas först i det ögonblick, då kalium genom 

 STrans medverkan oxideras. 



I fbrra fallet är hepar en förening af kali 

 med svafvelbmidet väte; men detta svafveibundna 

 väte kan då icke mer betraktas såsom en enda 

 sur, eller rättare electronegati^^, kropp; det måste 

 gifvas lika många svafvelbindningsgrader för vä- 

 tet, som för kalium, d. ä. om vi undantaga de 

 udda talen 7 och 9 från föregående försök, så 

 måste det finnas föreningar af två atomer väte 

 med I, :2, 3, 4» och 5 atomer svafvel, alla bil- 

 dande egna salter. Det är klart, att namnen hy- 

 drosulfater och hypohydrosulfater alldeles icke 

 mera passa. Precisare blifva uttrycken Hydrosul- 

 luretum , Hydrobisulfuretum , Hydrotri- , quadri- 

 och per-sulfuretuni. 



Jag har gjort åtskilliga försök att erhålla 

 dessa serskiita föreningar med väte i isolerad form ; 

 men hittills förgäfves. De dela sig alltid i svaf- 

 velbunden vätgas och i den oljlika föreningen. 

 Äfven denna kan, liksom vätets superoxid, icke 

 bestå, om den ej omgifves af en syra och äfven 

 då varar den blott få timmar, om den ej för- 

 varas under en stark compression. Vid de för- 

 sök jag anställt, fÖr att närmare lära känna den- 

 na kropp, fann jag, att den bäst fås af mättad 

 hepar fKS*°), som i ganska små portioner i 

 ««nder ingjutas i «n Iju^ .blandning af saltsyra 



