Ilf 



början af sin bildning, men att den sedan ge- 

 nom förlust af svafvelbundet väte får iförändra- 

 de förliållunden i sammansättningen. Den lik- 

 nar vätsuperoxiden deri, att den i contact med 

 vatten småningom af sig sjelf upplöses till svaf- 

 velbtindet väte och fritt svafvei, och behand- 

 las den kallt med alkali, så stelnar den nästan 

 i ögonblicket, under det att aikalit utdrager svaf- 

 veibiindet väte, och lemnar svafvel. Det är aii- 

 inärkningsvärdt att den förening af svafvel med 

 Täte, söm finnes i eller bildas af hepar i maxi- 

 mum, består af 2H. -|- 5 S och är således lika 

 med sammansättningen af salpetersyra, aAz -f- 

 5 O och kanhända äfven med arseniksyra och 

 phosphörsyra. 



Å den andra sidan, om vi antaga att svaf- 

 velbundet alkali löses i vatten, utan att sönder- 

 delas, så existera inga sådana hydrosolfureta , 

 inga föreningar af väte med svafvel i så många 

 förhållanden äro då absolnt nödvändiga, utan 

 då en syra ingjutes i hepar frambringar hon på 

 det svafvelbundna kalium samma verkan, som 

 t, ex. på svafvelbundet jern, och det svafvel- 

 bundna vätet bildas först i detta Ögonblick. Så- 

 dan är äfven syrans verkan på torr hepar, och 

 den är till sitt resultat alldeles lik den på den 

 upplösta. Det återstår oss då att undersöka 

 huruvida en så beskaffad åsigt har någon san- 

 nolikhet för sig. 



Jag har i en föregående afhandling -^ visat 

 att det är högst sannolikt, för att icke säga be- 

 visadt, att dubbelcyanuren af jern och kalium, 

 sulfocyanuren af kalium o. fl. upplösas i vatten, 

 utan att sönderdela detta och afsätta sig derur åter 



K,. Vet. Acad. Handl. 181^ , jeda. Hälften j». 2S1. 



