1 16 



svafvelbnnden nietaii bildas. På våta vägeu 

 deremot sker aiitiageii denna reductioa , eller 

 också sönderdelai» vattnet och en förening af 

 svafvel med väte förenas med en del af basen, 

 under det att svallets lägsta sjra bildas och före- 

 nas med en annan del af basen. 



V, Om svafvelbundna Metallers förenin- 

 gar med Alkalier. 



De resultat jag nii anfört, sprida ett för- 

 nyadt intresse öfver upplösningar af svafvel- 

 bundna metaller i Alkali på våta vägen; ty då 

 svafiet fÖr sig sjelft ej kan förenas med en salt- 

 basis, så följer också att det samma ej kan ske. 

 med ett sulfuretum. Jag har derföre sökt ut- 

 röna den inre beskaffenheten af dessa upplös- 

 ningar. 



Alla svafvelbundna metaller äro icke lösliga 

 i alkali ; den första frågan blef således att ut- 

 forska : h vilka som lösas och hvad som bestäm- 

 mer deras löslighet. Det är bekant att sulfureta 

 af blj, silfver, koppar, jern, mangan, o. s. y. 

 äro olösliga i alkali. Deremot lösas sulfureta af 

 arsenik, tenn, guld. Oxiderna af de förras me- 

 taller äro olösliga i cau.stikt alkali, de sednares 

 deremot äro lösliga ; ' men om det berodde pä 

 endast lösligheten af metallens oxid i alkali, så 

 borde också svafvelbunden zink lösas i caustikt 

 kali ocli svafvelbunden koppar i caustik ammo- 

 niak. Il vilket likväl ingalunda inträffar. Emellan 

 de lösliga och olösliga siilfareta måste således 

 vara äuPiu en annan moLsals, och den ligger i 

 me talloxidens egenskap af electronegativ kropp, 

 eller af mer eller mindre stark sjra. Jag för- 

 sökte derföre sulfureta af den electronegativa klas- 

 sen bland metallerna, o< h fann att de af selenium. 



