arsenik, wolfram, moljLdeii, antimoii, m. ft. 

 aila äro lösliga i caustikt alkali, och att , med un- 

 dantag af svaf^elbunden antimon och titan, de 

 alla al' syror utfällas, utan utveckling af svafvel- 

 i)unden vätgas, precist så som om de yarit upp- 

 löste utan all förändring. Då hepar, beredd på 

 våta vägen, sönderdelas af s) ror med utveckling 

 af svafvelhunden vätgaz, så är det ki;n t att acide 

 lijposuifureux och svafvelbunden vätgaz ej sön* 

 derdela livarandra, eller åtminstone icke göra 

 det fullkomligt. Deraf följer således, att om, vid 

 de njssnämda svafvelbundna metallernas upp- 

 lösning i alkali, en oxid eller syra och svafvel- 

 bundet väte bildas, så är denna syra eller oxid 

 af sådan natur, att den af det svafvelbundna vä- 

 tet åter sönderdelas fullkomligt, att således acide 

 liyposulfureux ej bildas. Men då det är metallen 

 och icke svaflet som syrsattes, så uppkommer 

 åter den frågan, om upplösningen är en bland- 

 ning af ett metallsalt med en hydrosulfore, eller 

 om den också håller upplöst någon portion af 

 den icke syrsatta svafvelbundna m.etallen, så som 

 man har anledning alt sluta af dessa upplösnin- 

 gars stundom djupa färg? 



Vi hafva icke mindre än fyra särskilta sätt 

 att bereda dessa upplösningar. «) Upplösning 

 i caustikt alkali, b") Upplösning af metallens 

 sulfuretum i hydrothyonalkali och i svafvelbun- 

 det alkali, c^ Upplösning af metallens oxid i 

 hydrothyonalkali och d^ den svafvelbundna me- 

 tallens smältning med basiskt kolsyradt kali och 

 den smälta massans upplösning i vatten. 



För att studera dessa phenomen, har jag 

 hufvudsakligast valt svafvelhunden arsenik, AsS^, 

 hvars lättlösthet gör den härtili så utmärkt pas- 

 sande. 



