i5@ 



För att närmare utröna livad som inträjfTar, 

 då en electronegatif metalloxid ''^ löses i hj- 

 drolhyonalkaii, li vilket vid niineralanalvser utgör 

 ett förträffligt sätt att skilja tenn, moijLden och 

 woliVam frän de Laser, med hvilka deras oxider 

 tunna vara ioi enade, upplöste jag arseniksj rlig- 

 het i neutral li jdrothyon-aramoniali. Vätskan, 

 som var litet gulaktig , Llef inom ett par ögon- 

 blick vattenklar '••*^, och, då den ännu ytterligare 

 skakades, slutligen blekt halmgul, h varefter den 

 icke mer förändrades. Den hepatiska lukten hade 

 nu förminskat sig ganska betydligt, men i stället 

 luktade vätskan starkt af fri ammoniak. Då en 

 utspädd syra tillsattes, så uppkom en fällning, 

 som äter genast upplöstes, och på detta sätt kunde 

 syra ganska länge tillsältas, innan fällningen blef 

 hesliinåjg; m^n då det fällda icke mera åter upp- 

 löstes, utv^ecklades svafvelbunden vätgaz på sam- 

 ma gång som ^fällningen skedde. 



Förklaringen af detta försök är enkel: Det 

 neutrala Kydrothyonalkaiits sammansättning lå- 

 ter uttrycka sig, då Fi betyder alkalits radical, 

 jned RH*S*, En atom arseniksyrlighet. As, 

 upptager 6 atomer väte för att reduceras till ar^ 

 senik; då återstår RH^AsS'* , men för att jemt 

 mätta alkalit behöfves, efter livad vi af föregående 

 försök sett, aH^AsS'*, följaktligen blir antingen 

 halfva basen fri eller uppkommer ett basiskt salt, 

 som tillåter att syra tillsättes tills halfva basen 



*) Af de electronegativa oxiderna äro chrom-, titau- 

 och tantal-oxid olösI%a i hydiothyonalkali. 



**) Denna föiändiing synes härröra deraf, att en liten 

 portion arseniksyrlighet på vattnets bekostnad syrsattes 

 till .syra ,- genom det i lösningen fria svaflets benägenhet 

 att ioiena sig jued vätet. 



