i2g 



ånyo, så ffir inaii en ljusröd ganska skon fäll- 

 ning och svafvelbunden vätska utvecklas. 



Redan denna första uppränning af pheno- 

 'menen visar, att de måste vara gans^ka inveckla- 

 de; ty 11 varifrån komma ur en svafvelbunden, 

 antimon, proportionell mot oxiden^ ej minclre 

 än tveniie svafvelbindningsgrader i vätskan och 

 dertill ett öfv^erskott af svafvelbundet väte, som 

 ej ilnner någon antimonoxid att reducera, hälst 

 den med syra fällda vätskan ej innehåller spår 

 af ajitimon* 



Frågor som härvid måste besvaras blifvä 

 således: j:o Hvilken är den oxiderade kropp 

 som bildas genom vattnets eller kalits decom- 

 position , då svafvelbunden antimon upplöses i 

 caustikt alkali? 2:0 Hvad är den kropp, som 

 af alkalit lemnas olöst? och 3:o H vilka är o de 

 två serskilta fällningar som syror afskilja ur den-* 

 na upplösning ? ' ^ 



Om svafvelbunden antimon förhölle sig ana-< 

 logt med svafvelbunden arsenik, så skulle anti- 

 monoxid bildas, d. ä. den syrsättningsgrad som 

 är proportioneli emot sulfuretum ; men denna 

 oxid är den löslig i caustikt kali? For att utrö- 

 na detta, fällde jag saltsyrad antimon med vatten 

 och tillsatte caustikt kali i Öfverskott. Alkalit 

 syntes i början ingen verkan utÖfva på oxiden; 

 men inom få ögonblick föll den ihop från sin 

 första volum och bildade ett icke mera hvitt, 

 utan gråaktigt, kristallmjöl. Vätskan innehöll vid 

 pröfning en portion af oxiden upplöst, och det 

 kristalliniska pulvret, tvättadt med vatten och 

 änalyseradt, befanns vara en förening af kali med 

 antimonoxid. Till och med ammoniak visade 

 lika förhållande till oxiden» Det är således klart 



K. F, ^. Bandi, 182 1, Sl 1. 9 



