j3o 



att, om antimoiipxid' bildas vid upplösningen af 

 sulfuretum i kali, så måste en del deraf aisätta 

 sig i olöst form, under det ätten annan del upp- 

 löses i vätskan , och deraf måste, vid fällning med 

 en syra, följa en utveckling i gazform af det svaf- 

 velbundua väte, som svarar emot den olösta de- 

 len af antimonoxiden. 



En upplösning af svafvelbunden antimon i 

 caustikt kali blanHades med salpetersjrad kop- 

 paroxid, förut öfvermättad med ammoniak, till 

 dess att ingen fällning mer upj3kom. Vätskan 

 silades och blandades med saltsyra , som deri 

 åstadkom en hvit fällning, utan minsta lukt af 

 svafvelsyrlighet. Denna fälhiitig tvättad och pröf- 

 vad för biåsrör, befanns vara antimonsyrlighet. 

 Den kunde iöke smältas, var icke flygtig och 

 gaf med soda reducerade kulor af antimon. 

 Denna fällning var dock icke serdeles ymnig. 



För att närmare bestä^ima om en sådan före- 

 ning af antimonoxid med kali blir olöst, då svaf- 

 veibundet antimon behandlas med kali, anställ- 

 des följande försök: 



100 d. med konst gjord och fullkomligt ren 

 svafvelbunden antimon, fuktades med vatten och 

 ett st veke caustikt kali lades deruppå ; efter några 

 ögonblick uppkom en häftig åverkan ernelJan 

 kalit och pulver et, massan upphettades och slu- 

 tades med att blifva skÖnt citrongul. Den ut- 

 blandades nu med vatten, det klara afhälldes 

 och det gula ämnet behandlades än en gång med 

 kali, hvaraf det icke förändrades. Lösningen var 

 blekt gul. Det gula pulvret togs på iilttum, 

 tvättades väl och torrkades. Det utgjorde 49 

 d. af den använda antimons vigt. Det var ett 

 ljust brandgult, f^nt pulver, som icke hade sam- 

 maubakat i hårda klumpar, alldeles såsom det 



