i3S 



med vatten till kokning, hvarvid volumen min- 

 skas och färgen blir svart. Återstoden af den 

 svafvelbundna antimon löses på nytt, då mera 

 sj-^ra tillkommer. Den röda, eller den sednare, 

 fällningen upplöstes också af saltsyra och med 

 utv^eckling af ren svafvelbunden vätgaz, men den 

 lemnade sv^afvel olöst. Då jag blandade en upp- 

 lösning af antimonsyrligt kali med hydrothyonal- 

 kali och utfällde blandningen med en syra, ut- 

 veklades svafvelbnnden vätgaz och samma eld- 

 röda förening erhölls. Den är således SbS*, eller 

 en svafvelbindningsgrad proportionell mot syr- 

 ligheten. /^ 



Det är af allt det anförda således klart, att, 

 då caustikt kali verkar på svafvelbunden anti- 

 mon på våta vägen, uppkomma tvenne före- 

 ningar: en af antimonoxid med kali och en an- 

 nan af antimonoxid med svafvelbunden antimon 

 Tcrocus antimonii), hvilka begge blifva olösta i 

 form af ett gult pulver, (^Då försöket sker med 

 sådan svafvelbunden antimon, som förekommer 

 i handel, så är den olösliga delen gulbrun och 

 innehåller då derjemte mekaniskt inblandade an- 

 dra svafvelbundna metaller, särdeles bly,) I lös- 

 ningen åter upptages en förening af antimonoxid 

 med kali, samt hydrothyonkali, som häller svaf- 

 velbunden antimon upplöst. Då en syra tillsät- 

 tes, fälles denne och den del af det svafvelbundna 

 vätet, som är öfver, sedan den upplösta anti- 

 nionoxiden är sönderdelad, går borrt med fräs- 

 ning. Men denna röda svafvelbindningsgrad , 

 livarifrån kommer den ? Huru kan antimonsyr- 

 lighet bildas utan att vätgaz utvecklas, dä svaf- 

 vel saknas att mätta det väte, som, genom upp- 

 tagande af den 4'de atomen syre i syrligheteii, 

 skulle blifva fritt? 



