»34 , , 



Dä jag icke kunde finna fri antimon, eller 

 6n lägre svafvelbindningsgrad, i den olösliga cro- 

 ens, ålerstod att undersöka hvad verkan luften 

 ntöfVar på föreningen af antimonoxid med kali, 

 hvilken jag utsatte för inflytelsen af en portion in- 

 nestängd luft, utan att dennas volum deraf det 

 ininsta förändrades. Sedan uppsläppte jag Öfver 

 qvicksiifver i en graderad klocka, som innehöll 

 ätmosferisk luft, en hlandning af svafvelbundeii 

 antimon med vatten, och derpå tillsattes cau- 

 stikt kali i stycken. Föreningen skedde efter 

 hand ; men i Lörjan var , för de första 3 till 4 

 timarna, absorption af luften föga märkbar, se- 

 dan ökades den och om ^4 timar hade vätskan 

 iippsupit ett par gånger sin volum- syrgaz. In- 

 gen svafveibunden antimon hade afsatt sig, men 

 deremot hade små glänsande kristallkorn af 

 äntimonsyrligt kali bildat sig på vätskans yta. 

 Detta visar, att, der ett öfverskott på kali är när- 

 varande , oxideras, jemte vätet, äfven antimon, 

 och svaflet förbinder sig med de öfriga upplösta 

 ämnena. Helt annorlunda förhåller det sig med 

 én lösning, mättad med svafvelbuiiden antimon, 

 som utsattes för luften, der utfaller den svafvel- 

 Lundna antimon vid syrsättning i luften och svaflet 

 som släpper vätet eller kalium efter syrsättningen, 

 förenas med det återstående hydrothyonkalit och 

 bidrager till utfällning af ännu mer svafveibunden 

 antimon, derigenom att KS'° bildas, som ej kan 

 liålla någon svafveibunden metall upplöst. Dessa 

 phenoraen gå ganska skyndsamt, då vätskan är 

 varm och dess yta vid. ^^gg^ fallen, oagtadt 

 olika till sitt förlopp, hafva en högre svafv^eU 

 bindningsgrad af antimon till följd, då förenin- 

 gen fälles med en syra; ty i det förra reduce- 

 ras syrligheten af svafveibunden vätgaz till SbS*, 



