.4. 



antimon, då dennes qvantitet är i öfverskott^ 

 och dels med kali, och denna sednare portion för- 

 vandlas i en högre temperatnr till syrlighet, an- 

 tingen genom oxidation i Öppna kärl , eller ge- 

 nom atsättande af metallisk antimon i slutna. 

 Bå vatten tillkommer , upplöses svafvelbundet 

 kalium med en mindre portion svafvelbundeii 

 antimon, den afskiljda delen bildar ett rödbrunt 

 pulver, som återstår olöst, blandadt med anti- 

 monsyiligt kali och med crocus. Då blandnin- 

 gen kokas upplöses en större portion svafvel- 

 bunden antimon af det svafvelbulidna kalium, 

 och denna större portion utfälles under afsval- 

 ning. Luften oxiderar i vätskans yta under allt 

 detta en portion kali, hvars svafvel bringar en 

 annan del svafvelbundet kalium på en högre 

 svafvelbindningsgrad, som derigenom släpper sin 

 upplösta kermes. Silas lösningen sedan och blan- 

 das med en syra, sä fällas två svafvelbindnings- 

 grader på en gång, af hvilka den högre åter upp- 

 tages af den ännu hepatiska vätskan och lemnar 

 SbS' med en brunare färg q var, och om vät* 

 skan silas så snart denne är jemt utfälld, hvil- 

 ket icke är så lätt att med noggranhet iakttaga, 

 samt sedan mera syra tillsättes, så uppkommer 

 en skönare röd fällning, som är ShS"*. Dennes 

 bildning beror på två moment: a^ antimonsyr- 

 lighetens reduction af svafvelbundet väte och 

 F) det genom oxidering i luften från sitt kalium, 

 skiljda svaflets förening med SbS^. Jemte den- 

 na fällning utvecklas också svafvelbunden vät* 

 gas, derföre att en portion antimonsyrligt kali 

 blifvit olöst i vätskan och att en portion anti- 

 monoxid förenat sig med svafvelbunden anti- 

 mon till äfvenledes olöslig crocus, hvilka, om de 

 funnits <jvar i lösningen, varit jemt 'tillräckliga 



