IC)2 



hade på glasets Lotten afsatt sig litet oxalsjrad 

 kalk, men den var likväl för ringa att kunna 

 samlas och vägas. Vätskan aidunstades derpå 

 till torihet, och salmiaken utdrefs i glödgning. 

 Det eldfasta salt, som nu återstod, yägde o.Sp^ 

 gr.; det löste sig i vatten med lämning af 0.012 

 gr, (^c) lerjord, h varigenom för saltet återstår 

 0.385 gr. En portion häraf, pröfvad med vin- 

 syra, gaf ej ringaste tecken till cremor tartari, 

 och den Öfriga större portionen, decomponerad 

 med svafvelsyra, lemnade, genom frivillig af- 

 dunstning, tydliga kristaller af svafvelsyradt 

 liatron. Då det således är afgjordt, att det fÖ- 

 renämda saltsyrade saltet var koksalt, utfaller 

 qvantiteten af natron deri till o.2o5 gr, (^cT); 

 och analysen har gifvit,* 



Proc. Syre, 



Kiseljord , . (j:i) 0.442 -^44'^ ' "^ ^2,19 (4) 

 Lerjord (Jy^ 0.320 



C O 0'0^2 0.338 — 33.73-^15.75 (3) 

 Natron , . (j£) o.2o5 — 20.46 — 5,23 ^i) 

 Glödgiiingsföriust 0,006 — 0.62 



Lerjordens syre är tre gånger natronets , 

 och kiseljordens lika med håda de föregåendes 

 tillhopa. Man kan följakteligen hetrakta detta 

 mineral såsom sammansatt af en atom Silicias 

 Natricus med tre atomer Silicias Aluminicus, och 

 formeln uttryckes med N S-\- 3 AS. 



Professor Ber7elius har af Apothekaren Pe- 

 scHiER i Geneve hekonimit ett mineral från Vesu- 

 vius under namn af Eisspath, hvilket, enligt Pe- 

 SCHfCRs muntliga uppgift, skulle innehålla kiseljord, 

 lerjord och natron. Till utseende ocli förhäl- 

 lande för biåsröret har det fullkomlig likhet 



