i64 



syrad ammoniak. Fällningen vägde efter brän- 

 ning 0.628 gr. och lemnade efter upplösning i 

 saltsyra o.oo3 gr. ki.seljord, som i Liåsrörsprof 

 visade omisskäniiga spår af titanoxid. Lösningen 

 neutraliserades med caustik ammoniak och upp- 

 koktes, hvarviden fällning uppkom, som likväl 

 för blåsröret icke gaf några tydliga spåraftitanhalt, 

 och således endast var basisk saltsyrad jernoxid. 



c. Den med bernstenssyrad ammoniak fällda 

 vätskan blandades med caustik ammoniak, som 

 gaf en ringa hvit fällning, liknande kiseljord, 

 jnen h vilken lemnades q var i vätskan, hvarefter 

 hydrothyon-ammoniak tillsattes. Fällningen, som 

 deraf uppkom, upplöstes, efter röstning, i salt-. 

 syra och vätskan afdunstades till torrhet. Vatten 

 utdrog ur den torra massan saltsyrad mangan- 

 oxidul, som, efter fällning med alkali och brän- 

 ning, gaf 0.024 gr. manganoxid. Det i vatten 

 olösliga vägde 0.012, och befanns vara kiseljord, 

 starkt smittad af titanoxid '•'\). 



Den med hydrothyon-ammoniak utfällda vät- 

 skan fälldes med svafvelsyra, silades och lösnin- 

 gen afdunstades till torrhet. Återstoden upphet- 

 tades till glödgning och lemnade en saltraassa, 

 som vägde 0.472, och vid omkristallisering vi- 

 sade sig vara svafvelsyradt natron, smittadt af 

 gips. Oxalsyra afskiljde derur kalkjord, som 

 lindrigt bränd Vägde 0.022 och svarar emot o.o3 

 gr. gips. Saltsyrad platina visade inga^tccken till 



*) Äfven Herr Ström hade funnit spår af titah i ett 

 försök, méu då de ej erhöllos i det andra, ansåg han "det 

 såsomen tillfällighet, hvilken ej fortjenle anmärkas. Också 

 är titanoxidens qvantltet här sä i*inga, att den ej kan be- 

 stämmas till vigten och jag har vid resultatets beräknande 

 tiétt mig ick« behöfva göra något afseende derpä. 



