201 



löstes i saltsyra, hvarvid alltid en liten portion 

 kiseljord återstod olöst; lösningen fälldes med 

 kaustilit kali i öfverskott tillsatt, digererades der- 

 med en stund, filtrerades och fällningen tvätta- 

 des. Den klara genomgångna kaliluten försattes 

 med saltsyra tills den fällda lerjorden åter upp- 

 löst sig, och blandades med kolsyrad ammoniak, 

 hvarefter den fällda jorden uppsamlades på fil- 

 trum, uttvättades med hett vatten, torkades, 

 glödgades och vägdes. Behandlad med utspädd 

 svafvelsyra i värme upplöstes den, men hvarje 

 gång med lemning af en liten portion kiseljord, 

 livars vigt afdrogs ifrån det helas, och svafvelsy- 

 rade lerjorden försatt med kali, pröfvades genom 

 sin förmåga att ge alun. 



Den i kaustika kalit olösta jernhalltiga jor- 

 den upplöstes i saltsyra , försattes med salpeter- 

 syra och upphettades till kokning, för att åstad- 

 komma jernets fullkomliga oxidation. Solution 

 utspäddes betydligt med vatten, neutraliserades 

 noga med kaustik ammoniak och fälldes med 

 bernstensyrad ammoniak. Den bernstensyrade 

 jernoxiden, tvättad med kallt vatten, torrkades 

 och brändes i Öppet platina-käil, tills den gaf 

 en röd oxid, som ej drogs det minsta af mag- 

 neten , och af dess vigt beräknades oxidulens, då 

 jernet i denna form ansågs ingå i mineralet. Den, 

 ifrån jernoxiden befriade solution pröfvades med 

 kolsyrad ammoniak ännu på lerjord, hvaraf eu 

 och annan gång endast ett spår visade sig, och 

 fälldes sedan med kolsyradt kali under kokning, 

 eller som blef detsamma, blandades med den 

 talkhaltiga solution, hvars behandling nedanföre 

 kommer att omtalas efter kalkjordens utfällning. 

 Då det undersökta fossilet hÖll intet eller endast 

 en ringa portion af lerjord, så afskiljdes jern- 



