202 



oxiden genast med bérnstensyrad ammoniak ur so- 

 lution utan förutgången behandling med kali, 

 och ur den öfriga lösningen fälldes sedan med 

 tolsjrad ammoniak lerjorden , hvilken i en väl 

 utspädd solution häller sig upplöst, då jernoxi- 

 den med bernstensjrade saJtet utiälles, ehuru 

 den, såsom formerande ett svårlöst salt med bern- 

 stens jran, utfaller jemte jernet ur en concen- 

 trerad vätska. 



Solution som ofvanföre blifvit skiljd ifrån 

 den med kaustik ammoniak erhållna fällningen 

 ställdes i värme, hvarvid det ringa öfverskottet 

 af det flygtiga alkalit bortdunstade, och den neu- 

 trala solution utspädes med hett vatten, i fall 

 icke, såsom händelsen var vid de mera ler- 

 haltiga fossiiiernas analys, det ymniga tvätt- 

 vattnet gjorde vätskan tillräckeligen utspädd, 

 och fälldes varm med Oxalsyrad Ammoniak. 

 Då blandningen stått flere timmar i värme, var 

 man först säker på att Oxalsyran utfällt all kalk- 

 jord som den kunde utfälla, och då den klar- 

 nade solution, eller häldre en del af den sam- 

 ma silad, blandad med mera Oxalsyrad Ammo- 

 niak och å ujo ställd i värme icke efter någon 

 tids förlopp mer grumlades, så upptogs den 

 oxalsja-adc kalken på filtrum och tvättades med 

 kallt eller varmt vatten. Den torrkade fällnin- 

 gen brändes Öfver sprit-lampa i en modererad 

 giödgning, då den förvandlades i kolsj^rad kalk , 

 som vägdes. For att veta om denna ej förlorat 

 någon del af sin kolsyra, öfvergjöfcs den med 

 litet kolsyrad ammoniak och intorrkades, men 

 vigten blef vanligen den samma, eller åtminstO'» 

 ne högst obetydligt större. Då kalkens förening 

 med svafvelsyran likväl är tjenligare för att så 

 väl igenkänna renheten, som bestämma vigten 



