222 



Sträcka .sig inom mineralrike!, äfven till Silicn- 

 terne. Jemiiförelseii emellan åtskilliga fossiiiers 

 sammansättning och kristallisation Ltkräftar re- 

 dan dessa theoretiska åsigter ; Herr H. Rose bar 

 nyligen i K. V. Å. Handl. ådagalagdt deras appii- 

 cation till de på mångahanda olika sätt sam- 

 mansatta mineralier, hvilka äga Pyroxens kri- 

 stallform ; och vi skola nedanföre finna nya 

 bevis på deras användbarhet. 



Vi vilja först betrakta sammansättningen 

 af Gullsjö- och Fahlii-Gramatiter, h vilken tyckes 

 vara den enklaste y och hos hegge nära öfver- 

 ensstämmande. 



I Guilsjö Gpcimatiten är, enligt den sednare 

 af anaij^scrne, syre-qvantiteterna i följande för- 

 hållanden : Kiseljordens 3o,o , Talkjordens 9,67, 

 Kalkjordcns 8,96 och Flusspatsyrans 0,68. — 

 Yi hafva redan ofvanföre yttrat, att flusspatsyran 

 troligen enligt vanliga affinitets lagar är bunden 

 med kalkjord, och vi känna åtminstone för det 

 närvarande ej något annat sättatt föreställa oss, 

 huru den deri ingår. Flusspatsyrad kalkjord är 

 sammansatt af 27,86 delar syra och 72,14 d. 

 basis. Således upptaga i detta fossil 0,94 d. 

 Flusspatsyra 2,43 d. Kalkjord; 3,96 — 0,68 = 

 3,28, hvilket 3 gånger tagit är = 9,84» d. ä. 

 nära lika med talkjordens syre, och 9 gånger 

 är = 29,52, som går opp mot Kiseljordens syre *). 



*) Vi se att kiseljorden här, och i synnerhet vid de raed 

 kali decomponerade fossil Iiei's analys, merendels utfaller 

 något mindre efter beräkning äu den qvantitet som ana- 

 lysen gifvit Detta härrör utan tvifvel deraf, att någon 

 liten portion Flusspatsyra, i förening med någon basis och 

 förmodligen Kalkjord, qvarstadnat inmängd raed Kisel- 

 jorden. Härigenom låter det äfven förklara sig, hvarföre 

 vid de flesta resultat uppkommit ett litet öiVerskott i 

 stället för den yanligen inträffande förlusten. 



