2Zo 



«åyrka genom den inträffade omständiglieten, att 

 de öfverblefne kalkjords partiklarne då jämnt 

 utgjorde en tredjedel af taikjordens (iiiberäk- 

 nait de små portioner af jern- och mangan- 

 oxidul), samt en niondedel af den Electrone- 

 gativa mägtigiieten. Det kan likväl ej undgå oss, 

 att deu flusspatsyrade kalkens samman-knscaJli- 

 sation med det öfriga hela, är förenad med be- 

 tänkligheter enligt våra närvarande åsigter. Deu 

 tyckes ej kunna utgöra en likaså väsendtiig be- 

 ståndsdel som Trisiiicatet och Bisilicaterne af 

 R, d. ä. den constituerar icke Hornblendets kri- 

 stallforra tillsammans med den; ty i det fallet 

 skulle den alltid vara närvarande i samma för- 

 hållande till de andra beståndsdeiarne; och vi- 

 dare veta vi e], att den flusspatsyrade kaiken skul- 

 le kunna conformera sig med Hornblendets kri- 

 stallibrm. Man torde invanda och söka komma 

 ifrån all svårighet dermed, att man förklarar deu 

 flusspatsyrade kalken för att vara en mekanisk 

 inblandning j men hvarföre åtföljer den då, som 

 det tyckes, alltid dessa stenarter funna i berg- 

 arter af olika natur, och oftast under det mani 

 dessa icke finner spår till någon flusspat? Och 

 månne man ej måste afstå ifrån föreställningen 

 om mekaniska inblandningar i asbestens hårfint 

 kristalliserade nålar? De glödgade kristallstyc- 

 kena , som i den upphöjda temperaturen förlo- 

 rade sin flusspatsyra, fiago igenom hela sin mas- 

 sa ett utseende fullkomligt likt en vittrad kri- 

 stalls, och man måste föreställa sig, att ur alla 

 deras minsta delar flusspatsyran bortgår på li- 

 ka vis som chemiskt bundet vatten ur ett vitt- 

 rande salt , i motsats af ur ett decrepiterande. 

 Vi måste således nöja oss med att lemna den- 

 na fråga för det närvarande oafgjord. 



