535 



slyelie af ett starkt La rome terror. I kulan be- 

 fHUJi sig det slainniade rutilpuivret, li vilket, 

 förmedeist en Argand's spirituslampa, hölls 

 glodgadt, under det gazen strök deröiVer. Det 

 siihiimerade sig verkligen m^^cket saltsyradt jern, 

 men att helt och hållet befria Rutileu från sin 

 jernhait, var äfven på denna väg icke möjligt. 

 Jag smälte nu en portion slammad Rutil med 

 3 gånger dess vigt kolsjradt kali. Vid hvarje 

 smaitningsförsök kunde jag i den smälta kall- 

 nade massan tj^dligen urskilja tvenne lager; det 

 undra var brunaktigt, det öfra hvitt, eller, om 

 Rutilen innehöll mangan, hvilket stundom, men 

 icke alltid inti-äjQTar, grönt *). Alltsammans upp- 

 blöttes nu med vatten, och den olösliga förenin- 

 gen af Titanoxid med kali afskiljdes från det 

 Öfverflödiga alkalit på filtrum och tvättades. 

 Genomgångna vätskan är klar, sä länge den än- 

 nu innehåller alkali, men då man vill utluta 

 residuum och utlutnings vattnet slutligen icke 

 mera innehåller något alkali, löper vätskan nå- 

 got grumlig genom filtrum **^^. Liquidum in- 

 nehåller kiseljord. 



Den utlutade föreningen af Titanoxid med 

 kali behandlades nu med saltsyra , hvaruti den 

 genom digestion löste sig fultkömhgt, och kok- 

 tes derpå en god stund, sedan den förut bhfvit 

 utspädd med vatten, hvarigenom största delen 



*) Dessa särksilta lasfef uppkomma äfven dä man smäl- 

 ter fullt ren Titanoxid med eldfasta kolsyrade alkalier^ 

 understa laget är väl dä icke brunaktigt , men har emec^ 

 lertid alltid, äfven era man använder alldeles hvit oxid, 

 en dragning i gult, som dock är så ringa, att den en- 

 dast hliv märkbar genom det öfra lagrets hvitare färg. 



**) Jag skall nämna utförligare härom vid Titan-oxi- 

 dens föreningar med alkalier. 



